Ухвала  
 
22 березня 2023 року
 м. Київ
справа № 686/14081/22
провадження № 61-3203ск23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Воробйової І. А. (суддя-доповідач),  Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,  
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 грудня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від  14 лютого 2023 року у справі за позовом   ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства «Хмельницькводоканал»  про визнання бездіяльності протиправною та  зобов`язання вчинити дії, 
ВСТАНОВИВ:
У липні 2022 року  ОСОБА_1 звернулася  до суду з позовом                           до Міського комунального підприємства «Хмельницькводоканал»,  у якому просила суд визнати бездіяльність протиправною у сфері житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення виключно на договірних засадах та зі структурою плати виконавцю житлово-комунальних послуг, визначеною згідно з договором, укладеним за вимогами законодавства України, - через грубе порушення статей 3, 19, 21, 22, 40, 41, 64 Конституції України як норм прямої дії,  Закону України від 03 грудня 2020 року № 1060-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг», що виявилось у сформованому Підприємством рахунку від 12 квітня 2022 року на оплату послуг за березень 2022 року при свавільному визначенні боргу станом на 01 квітня 2022 року, та позначається обмеженнями прав та соціальних гарантій, матеріальною та моральною шкодою абоненту ОСОБА_1 , зобов`язати Підприємство здійснити переукладення індивідуального договору                             від 08 травня 2019 року з нею, мешканкою АДРЕСА_1 , відповідно вимог Правил надання послуг                                     з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення                    в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2022 року                   № 85, зобов`язати підприємство здійснити формування та надання споживачу ОСОБА_1 щомісячних рахунків на оплату наданих послуг відповідно до розділу «Порядок оплати послуг та їх розмір» Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в редакції постанови Кабінету Міністрів України                          від 02 лютого 2022 року № 85, - від дати підпису сторонами нового договору, зобов`язати Підприємство скасувати відомчий наказ від 24 січня 2022 року № 33 «Про встановлення плати за абонентське обслуговування за індивідуальними договорами» із приписом дати виконання                                          «з 09 лютого 2022 року» як неправочинний за  невідповідностями виконання приписів Закону України від 03 грудня 2020 року № 1060-ІХ, постанов Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року № 690 та від 02 лютого 2022 року № 85 «Про затвердження Правил надання послуг                                         з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення              і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення», забезпечивши нову редакцію наказу як безпомилковим розрахунком розміру тарифу/плати за абонентське обслуговування, так і датою початку застосування з 01 травня 2022 року,                у зв`язку з чим належить зробити відповідний перерахунок абонентам, які сплачують не правочинний розмір плати за абонентське обслуговування.
РішеннямХмельницького міськрайонного суду Хмельницької області                         від 07 грудня 2022 року позов   ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано Міське комунальне підприємство «Хмельницькводоканал»,   укласти з ОСОБА_1 індивідуальний договір з надання послуг                            з  центрального водопостачання та водовідведення. У решті позову відмовлено.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від  14 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 грудня 2022 року в частині задоволених позовних вимог скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.  В решті рішення суду залишено без змін.
У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду                           з касаційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та змінити рішення, не передаючи на новий розгляд.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
вцивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та 
у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених 
у цій же нормі ЦПК України. 
Частиною четвертою статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним 
є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. 
Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише 
за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову 
в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму 
для працездатних осіб.
Предметом спору у цій справі є вимоги немайнового характеру, заявлені 
з підстав порушення відповідачем положень Закону України «Про захист прав споживачів».
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно 
від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 
2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 
4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Отже, згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті                     в порядку спрощеного позовного провадження.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені
підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України,
за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Прикладів неоднакового застосування судами одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах (та яких саме норм права) заявником не наведено 
і доказів на їх підтвердження не надано. При цьому, доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, що не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Крім того, аналіз судових рішень у справі та наведені заявником у скарзі доводи не дають підстав для висновку про те, що дана справа становить значний суспільний інтерес (підпункт в) пункту 2 частини третьої                         статті 389 ЦПК України).
Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому, право на суд не 
є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 
1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» 
від 20 травня 2010 року.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням наведеного, оскільки  ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 грудня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від  14 лютого 2023 року у справі за позовом   ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства «Хмельницькводоканал»  про визнання бездіяльності протиправною та  зобов`язання вчинити дії відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                            І. А. Воробйова
                                                                                                                        Р. А. Лідовець
                                                                                                                Д. Д. Луспеник