П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
30 березня 2023 року                                                                                    м. Київ
 
                                                                                                Справа № 752/15390/21
Апеляційне провадження №22-ц/824/2377/2023
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     судді-доповідача:                Соколової В.В.                                                                    суддів:                                    Нежури В.А., Поліщук Н.В.                                              за участю секретаря             Федорчук Я.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва постановлену під головуванням судді Плахотнюк К.Г., 13 вересня 2022 року в м. Києві, за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа: Регіональна філія міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи» про скасування заборони відчуження рухомого майна, 
 
В С Т А Н О В И В
 
У серпні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13000 грн.
 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13 вересня 2022 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - залишено без задоволення.
Ухвала суду мотивована тим, що позивачем не було подано разом із позовною заявою попереднього розрахунку суми судових витрат на професійну допомогу, які він поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи.
 
Не погодився із вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 , його представником подана апеляційна скарга, в якій він вказує на те, що суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 263 ЦПК України не з`ясував обставини справи в повному обсязі та не прийняв до уваги доводи на які посилався позивач при прийнятті оскаржуваної ухвали. Також зазначає, що оскаржувана ухвала взагалі не містить мотивувальної частини, в ній не наведено жодного мотиву для задоволення клопотання, відсутня аргументація про необхідність застосування вказаного обмеження та оцінка доказів, поданих позивачем у справі. Мотивування ухвали суду першої інстанції є хибним, оскільки в позовній заяві чітко було зазначено, що сума судових витрат є орієнтовною та складає сплачений судовий збір, а тому посилання суду на не зазначення ОСОБА_1 орієнтовної суми судових витрат в позовній заяві, є проявом надмірного формалізму, оскільки сторони у справі мають право протягом розгляду справи подати заяву про відшкодування судових витрат, у тому числі і на правничу допомогу. 
На підставі викладеного, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення. 
 
У відзиві на апеляційну скаргу, представник ТОВ «Вердикт Капітал»  зазначає, що провадження у справі було закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору, позовні вимоги відповідачами не визнавались, мирова угода не укладалась, а тому відсутні правові підставі для компенсації позивачеві понесених ним витрат на правову допомогу. Крім того, вказує на відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення, так як по суті справи рішення не ухвалювалось, провадження у справі було закрито, та позивачем був пропущений строк встановлений процесуальним законом на звернення з вимогою про компенсацію судових витрат.
На підставі викладеного, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
 
Учасники справи в судове засідання повторно не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, шляхом направлення судового повідомлення на  електронну адресу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 січня 2023 року було задоволено клопотання представника позивача - адвоката Темнюкової М.І. про участь в судовому засіданні призначеному на 02 лютого 2023 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, попереджено про те, що  ризики технічної неспроможності участі несе учасник, який заявив відповідне клопотання. Однак, 02 лютого 2023 року у визначений час судове засідання в режимі відеоконференції не відбулось з технічних причин, у зв`язку з чим розгляд справи був відкладений на 16 березня 2023 року, про що сторони були повідомлені. До визначеної судом дати судового засідання жодних клопотань від учасників справи до суду не надходило.
Тому, керуючись положеннями ч.1 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.
В порядку ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України у  разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
 
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.
З матеріалів справ вбачається, що 22 червня 2021 року Голосіївським районним судом м. Києва була зареєстрована позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа: Регіональна філія міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи» про скасування заборони відчуження рухомого майна. В позовній заяві щодо питання судових витрат позивачем вказано на те, що сума судових витрат є орієнтовною та складає сплачений судовий збір. Інші витрати під час розгляду справи позивачем не прогнозуються /а.с.2-5/.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25 червня 2021 року відкрито провадження у справі  та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, з викликом сторін в підготовче судове засідання /а.с.45/. 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 березня 2022 року провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа: Регіональна філія міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи» про скасування заборони відчуження рухомого майна - закрито. З мотивувальної частини ухвали суду вбачається, що підставою для закриття провадження у справі судом визначено п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору /а.с.120-121/. Дана ухвала суду сторонами не осаджувалась та набрала законної сили.
16 серпня 2022 року позивач звернувся до суду першої інстанції з заявою про повернення судового збору /а.с.123-124/.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23 серпня 2022 року заяву ОСОБА_1 задоволено, повернуто ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн / а.с.136-137/.
Також 16 серпня 2022 року позивач звернувся до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій вказував на положення ч.3 ст. 142 ЦПК України, що якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок їх задоволення відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Тому позивач посилаючись на норми законодавства щодо права на компенсацію витрат на правову допомогу та судову практику, просив стягнути солідарно з відповідачів витрати на правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн, надавши відповідний розрахунок, договір про надання правової допомоги укладений з адвокатом Темнюковою М.І.,  акт виконаних робіт № 1 та копію квитанції про оплату наданих послуг /а.с.139-147/ .
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13 вересня 2022 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - залишено без задоволення. Ухвала суду мотивована тим, що позивачем не було подано разом із позовною заявою попереднього розрахунку суми судових витрат на професійну допомогу, які він поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, а тому керуючись положеннями ст. 134 ЦПК України, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні заяви.
 
Статтею 255 ЦПК України визначені підстави закриття провадження у справі, зокрема суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо:
-  відсутній предмет спору (пункту 2 частини першої);  
- позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом (пункт 4 частини першої).
Згідно з ч.2 ст.255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.
Згідно зі ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду визначений положеннями ст. 142 ЦПК України. Зокрема, відповідно до частини 3 цієї статті у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
Частиною 6 ст.142 ЦПК України визначено, що у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
 
Верховний Суд у Постанові від 21 квітня 2021 року у справі №199/9188/16 звернув увагу на те, що ст. 255 ЦПК України визначені окремо підстави закриття провадження у справі:  якщо відсутній предмет спору (пункту 2 частини першої); якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом (пункт 4 частини першої).
Далі у цій Постанові Верховний Суд вказав на те, що правовий аналіз зазначеної норми (ч.3 ст. 142 ЦПК України ) дає підстави для висновку, що у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, за виключенням, якщо  позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суди попередніх інстанцій зазначеного, а також положень частини третьої статті 142 ЦПК України у поєднанні із статтею 255 ЦПК України не урахували, а тому дійшли помилкового висновку, що закриття провадження у справі з підстав відсутності предмета спору (пункт 2 частини першої статті 255 ЦПК України) є відповідно до частини третьої статті 142 ЦПК України підставою для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат.
 
З наведених обставин справи вбачається, що в позовній заяві щодо питання судових витрат  позивачем вказано на те, що сума судових витрат є орієнтовною та складає сплачений судовий збір. Інші витрати під час розгляду справи позивачем не прогнозуються. 
До вирішення питання про закриття провадження у справі стороною позивача також не було заявлено про понесені судові витрати на правничу допомогу та не були надані відповідні докази. 
В ухвалі Голосіївського районного суду м. Києва від 29 березня 2022 року про закриття провадження у справі питання розподілу судових витрат вирішено не було.
Позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про розподіл судових витрат 16 серпня 2022 року, тобто з порушенням п`ятнадцятиденного строку встановленого положеннями ч.6 ст. 142 ЦПК України. Однак, в своїй заяві позивач просив про поновлення цього строку, вказуючи на відсутність ознайомлення з текстом ухвали.
Матеріали справи не містять даних про отримання позивачем копії ухвали суду про закриття провадження у справі, а тому суд приходить до висновку про поважність причин пропуску цього процесуального строку.
Разом з тим, ухвалою суду провадження у справі було закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору. З матеріалів справи вбачається, що відповідне клопотання було заявлено стороною відповідача, позивач заяву про те, що він не підтримує позовних вимог внаслідок їх задоволення відповідачами не подавав, ухвала суду сторонами не оскаржувалась і набрала законної сили. Не вчинення позивачем процесуальних дій щодо оскарження ухвали суду, свідчить про те, що позивач погодився з мотивами суду, зокрема щодо визначеної правової підстави закриття провадження у справі - відсутність предмета спору.
Таким чином, провадження у справі було закрито у зв`язку відсутністю предмету спору, а не з підстав не підтримання позивачем позовних вимог внаслідок їх задоволення відповідачами, тому відсутні правові підстави для компенсації позивачу понесених ним витрат на підставі ч.3 ст. 142 ЦПК України. 
Враховуючи наведене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, мав відмовити у задоволенні заяви на тій підставі, що відсутні правові підставі для компенсації позивачу понесених ним витрат в порядку передбаченому положеннями ст. 142 ЦПК України, якими визначений порядок розподілу витрат у разі закриття провадження у справі. У зв`язку з цим, відсутні підстави для застосування положень ч. 2 ст. 134 ЦПК України, так як вони можуть бути застосовані у випадку наявності підстав для компенсації стороні понесених судових витрат, однак в даному випадку підстави для компенсації позивачу понесених ним витрат в порядку передбаченому положеннями ст. 142 ЦПК України відсутні.
 
Враховуючи наведені обставини та положення закону колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат, однак невірно застосував норми процесуального права, а тому колегія суддів вважає за можливе змінити ухвалу суду першої інстанції, виклавши її в редакції цієї постанови.
 
Хоча доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження частково, проте враховуючи відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та підстав для компенсації позивачеві понесених ним витрат, колегія суддів вважає, що понесені позивачем витрат на стадії апеляційного перегляду, в порядку ст. 141 ЦПК України, компенсації також не підлягають.
 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 13 вересня 2022 року - змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 В.А.Нежура 
 
Н.В. Поліщук