Номер провадження: 22-ц/813/4339/22 
Справа № 501/692/21
Головуючий у першій інстанції Смирнов  В. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.12.2022                                                                                         м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді - Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,
за участю секретаря - Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Альфа Банк»,
третя особа - Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович,
третя особа - Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Вельков Олег Віталійович,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 липня 2021 року у складі судді Смирнова В.В.,
в с т а н о в и в:
В березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до АТ «Альфа Банк», треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Вельков О.В. про визнання виконавчого напису № 4855 від 31.10.2020 таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування позову, зазначила, що 31.10.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. вчинено виконавчий напис № 4855 за яким звернено стягнення з ОСОБА_1 на користь стягувача АТ «Альфа Банк» про стягнення заборгованості в розмірі 625 085,16 грн. За вказаним виконавчим написом відкрито виконавче провадження ВП № 63660565, що здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Вельковим О.В. Вважає, що здійснений виконавчий напис №4855 від 31.10.2020 є таким, що не підлягає виконанню, вимушена звернутися до суду. 
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 27 липня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. 
ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що нотаріус не може здійснювати захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису, так як Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 не передбачено документів, які достовірно можуть підтверджувати безспірність заборгованості.Встановити чи є розмір заборгованості спірним або безспірним неможливо в односторонньому порядку. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.У позовній заяві ПАТ «Укрсоцбанк» також вказує на існування спору між сторонами. Таким чином, нотаріус апріорі не міг встановити безспірність заборгованості при вчиненні виконавчого напису за реєстровим №4855 від 31.10.2020, заборгованість є спірною.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову не відповідає з огляду на наступне.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 137/1666/16-ц від 27.03.2019, які є обов`язковими для застосування.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Главою 14 «Вчинення виконавчих написів» Закону України «Про нотаріат» визначений порядок вчинення виконавчих написів. Зокрема, норми статті 88 цього Закону встановлюють, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. 
Аналогічні положення містяться у пунктах 3.1, 3.3 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд повністю проігнорував доводи позивача та відмовив у задоволенні позову, посилаючись лише на те, що підставою відмови є розбіжності в позовній заяві, зокрема, на початку позовної заяви третьою особою вказано приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., а надалі по тексту зазначено про нотаріуса Київського міського нотаріального округу Личук Т.В. 
Інші мотиви відмови та обґрунтування рішення відсутні.
Отже, суд взагалі не надав жодної оцінки документам на підтвердження безспірності заборгованості, не перевірив факт надання стягувачем нотаріусу всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, не перевірив дотримання нотаріусом при вчиненні виконавчого напису всіх вищезазначених вимог закону. 
Враховуючи, таким чином порушення права на справедливий судовий розгляд, передбачене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового по суті спору.
Встановлено, що виконавчим написом приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області № 4855 від 31.10.2020 з ОСОБА_1 на користь АТ «АЛЬФА-БАНК» за кредитним договором від 07.12 2012 стягнуто заборгованість в розмірі 625 085,16 грн. Стягнення заборгованості проводиться за період з 01.07.2017 по 01.07.2020, сума заборгованості складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 363 547 ,69 грн; прострочена заборгованість за комісією та процентами - 260 037,47 грн; суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 1500 грн.
Водночас заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області по справі № 501/2593/15-ц від 11.02.2016 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» з ОСОБА_1 стягнено заборгованість в розмірі 534 444,48 грн. 
Зміст рішення суду та позовна заява ПАТ «Укрсоцбанк» свідчить про те, що предметом стягнення є заборгованість за кредитом - 363547,69 грн; заборгованість за відсотками 89675,04 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 15236,55 грн; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 16963,10 грн; розмір інфляційних втрат за кредитом - 23633,92 грн; розмір інфляційних втрат - 25388,18 грн. 
Стягнення за кредитним договором є достроковим.
ПАТ «Альфа-Банк» є правонаступником АКБСБ «Укрсоцбанк».
Пред`явлення вимог про дострокове стягнення боргу змінює строк виконання зобов`язання, що також неодноразово підтверджено усталеною судовою практикою. 
Виконавчий напис нотаріуса вчинений 31.10.2020, тобто більше, ніж через три роки з часу пред`явлення вимог про дострокове стягнення, та трьох років з часу набрання законної сили рішенням суду, яке підлягає самостійному виконанню.
Вчинення виконавчого напису нотаріусом за умов існування рішення суду, яким вже стягнуто заборгованість за кредитом, яке набрало законної сили, та підлягає примусовому виконанню, свідчить про подвійне стягнення боргу.
Тотожність розміру боргу за виконавчим написом нотаріуса за тілом кредиту - 363547 грн із розміром тілу кредиту, стягнутого за рішенням суду, а також з умовами кредитного договору, за яким 07.12.2012 ОСОБА_1 наданий кредит в розмірі 365725,16 грн, свідчить про те, що зазначений в виконавчому написі строк, за який відбувається стягнення, не відповідає фактичним обставинам. 
Крім того, виконавчим написом стягнуто проценти за період з 01.07.2017 по 01.07.2020, тобто поза межами строку договору (після зміни строку зобов`язання). 
З огляду на встановлені обставини, стягнення за виконавчим написом нотаріуса неможна вважати безспірним, що надає підстави визнати таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до ч.4ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на викладене, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з мотивів та підстав, викладених вище.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
                                       постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 липня 2021 року скасувати.
Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано - Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. 31.10.2020, за реєстром №4855 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 07.12 2012 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» в розмірі 625085 грн.
Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2270 грн.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 09.01.2023.

Головуючий:
                                               
Судді: