Номер провадження: 22-ц/813/2222/23 
Справа № 522/19339/21
Головуючий у першій інстанції Павлик І. А.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,
з участю секретаря ШлапакА.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2021 року про відмову у забезпеченні позову, постановлену під головуванням судді Павлик І.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання зобов`язань припиненими, -
в с т а н о в и в:
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Укрдебт Плюс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання зобов`язань припиненими.
Одночасно, ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії (реєстрація прав та їх обтяжень) з квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що існує необхідність в забезпечені позову, оскільки не вжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2021 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду,  ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати,винести постанову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову, посилаючись на неповне з`ясування фактичних обставин справи, порушення норм процесуального права.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що висновки суду про ненадання до суду доказів в обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову є безпідставними, оскільки до суду позивачкою були надані належні та допустимі докази того, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову відповідач матиме можливість здійснити звернення на предмет іпотеки та позивачка втратить право власності на свою єдину квартиру.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Укрдебт Плюс» просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, посилаючись на її необґрунтованість та невідповідність доводів апеляційної скарги об`єктивній дійсності.
Учасники справи про призначене судове засідання на 22 лютого 2023 року були сповіщені належним чином у відповідності до п.п. 1, 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 200-204, 208-211).
Від ОСОБА_4 , представника ТОВ «Укрдебт Плюс» до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі ТОВ «Укрдебт Плюс» (а.с. 205-207).
Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, явка яких не визнавалась судом обов`язковою.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно  до ст. 375ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволені заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що забезпечення позову у визначений заявником спосіб неможливе без надання належних доказів того, що наявне достатньо обґрунтоване припущення існування наміру у відповідача здійснити позасудове врегулювання на підставі іпотечного договору та договору купівлі-продажу права вимоги визнавши за собою право власності на іпотечне майно або здійснивши продаж предмета іпотеки будь-якій особі.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно до положень ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Частиною 2 ст. 149 ЦПК України, передбачає, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Разом з тим, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.
Згідно з п.1, п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.
Крім того, відповідно до п.4 зазначеної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Укрдебт Плюс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання зобов`язань за кредитним договором від 13.06.2007 № 48/15-Ф припиненими, у зв`язку з їх належним виконанням та визнання зобов`язань за іпотечним договором від 13.06.2007 припиненими, оскільки іпотека має похідний характер від основного зобов`язання.
Одночасно, ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії (реєстрація прав та їх обтяжень) з квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своєї заяви зазначила, що 13.06.2007 між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 48/15-Ф, згідно умов якого банк мав відкрити позичальнику кредитну лінію, що відновлюється з загальним лімітом заборгованості за кредитною лінією 130 000,00 дол. США, зі сплатою 15 % річних, строком до 12.06.2012 включно. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 13.07.2007 між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавці передали іпотекодержаталю в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому право вимоги за зазначеними договорами перейшло до ТОВ «Укрдебет Плюс» до якого пред`явлені вимоги позивача про визнання вище вказаних зобов`язань припиненими.
ОСОБА_1 вважає, що новий кредитор ТОВ «Укрдебет Плюс» має можливість в будь-який момент скористатись наданими правами та звернути стягнення на предмет іпотеки, зокрема шляхом позасудового врегулювання на підставі іпотечного договору та договору купівлі-продажу права вимоги визнавши за собою право власності на іпотечне майно або здійснивши продаж предмета іпотеки будь-якій особі. У зв`язку з чим існує необхідність в забезпечені позову, оскільки не вжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, щозаявником не надано належних доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову у визначений спосіб зробить неможливим виконання рішення суду.
Законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
На підставі викладеного, суд враховуючи оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову та з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної заяви, в тому числі, спроможності заходів, яких заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів на законних підставах відмовив ОСОБА_1 у забезпеченні позову.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що висновки суду про ненадання до суду доказів в обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову є безпідставними, оскільки до суду позивачкою були надані належні та допустимі докази того, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову відповідач матиме можливість здійснити звернення на предмет іпотеки та позивачка втратить право власності на свою єдину квартиру, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а також тим, що позивачем не були надані на підтвердження вимог заяви про забезпечення позову обґрунтовані підстави та докази, які б підтверджувалися тим, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а зазначені посилання в заяві про забезпечення позову не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Крім того, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи.
Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.
У відповідності з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Також колегія суддів, звертає увагу на ту обставину, що відповідно до правової позиції викладеної в постанові ВС від 24.02.2021 по цивільній справі за № 755/5333/20, позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві, однак з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 просить заборонити вчиняти дії стосовно квартири, співвласниками, якої є позивач та треті особи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування відсутні.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складений 24 лютого 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра