ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року 
м. Київ

cправа №  910/16662/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Бенедисюка І.М. (головуючий), Малашенкової Т.М., Селіваненка В.П.,
за участю  секретаря судового засідання Ковалівської О.М.,
представників учасників справи:
позивача -  Воловодівський І.В. (адвокат)
відповідача  -  Кондрашова А.О. (витяг з ЄДРЮО)
розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу Антимонопольного комітету України
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 
за позовом дочірнього підприємства "Вінницький облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"
до  Антимонопольного комітету України
про визнання частково недійсним рішення від 12.08.2021 № 467-р.

ІСТОРІЯ СПРАВИ 

1. Короткий зміст позовних вимог

Дочірнє підприємство "Вінницький облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - ДП "Вінницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", позивач) звернулося із позовом до Антимонопольного комітету України (далі - АМК, відповідач) про визнання недійсними пунктів 1, 3 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 12.08.2021 № 467-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі - Рішення АМК).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що Рішення АМК є незаконним та необґрунтованим, а АМК при прийнятті рішення не довів обставини, які  визнано встановленими; неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи і неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. З огляду на зазначене, позивач просить визнати частково недійсним Рішення АМК в частині, що стосується прав та обов`язків позивача.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.02.2022 (суддя Зеленіна Н.І.)  відмовлено повністю у задоволенні позовних вимог ДП "Вінницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" до АМК про визнання частково недійсним Рішення АМК.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 (колегія суддів: Пономаренко Є.Ю., Барсук М.А., Руденко М.А.) рішення господарського суду міста Києва від 23.02.2022  скасовано.

Прийнято нове рішення, яким позов ДП "Вінницький облавтодор" ВАТ   "ДАК   "Автомобільні дороги України" до АМК  про визнання частково недійсним Рішення АМК, задоволено повністю.

Визнано недійсним пункт 1 резолютивної частини Рішення АМК в частині щодо вчинення ДП "Вінницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" порушення, передбаченого пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю: "Експлуатаційне утримання та поточний ремонт автомобільних доріг загального користування державного значення у Вінницькій області (додатково)" (ідентифікатор процедури закупівлі у системі Prozorro UA-2019-04-18-001033-b), проведених Службою автомобільних доріг у Вінницькій області Державного агентства автомобільних доріг України.

Визнано недійсним пункт 3 резолютивної частини Рішення АМК в частині накладення на ДП "Вінницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" штрафу.

Стягнуто з АМК на користь ДП "Вінницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" 4 540 грн судового збору за подання позовної заяви.

Стягнуто з АМК на користь ДП "Вінницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" 6 810 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі АМК, з посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 та залишити в силі рішення господарського суду міста Києва від 23.02.2022.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В обґрунтування доводів касаційної скарги АМК посилається на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначаючи про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 08.07.2021 у справі № 915/1889/19, від 15.07.2021 у справі №   916/2586/20, від 04.12.2019 у справі №   917/2101/17, від 27.01.2022 у справі №   910/16243/20 та від 26.05.2022 у справі №   910/20099/20 щодо обов`язку суду оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність; також судами не враховано, що обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи; при цьому з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності (статті 74, 76 - 79, 86 ГПК України); у постановах Верховного Суду від 21.09.2021  у справі № 904/5842/20, від 02.06.2022 у справі № 910/267/20 щодо того, що сама по собі відповідність дій суб`єктів господарювання цивільному, господарському законодавству не може автоматично свідчити про дотримання ними норм та вимог антимонопольного законодавства.

Крім того, скаржник в обґрунтування доводів касаційної скарги посилається також на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, вказує на відсутність правового висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон №2210-ІІІ) у подібних правовідносинах. За доводами скаржника, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права полягає в неправильному тлумаченні судом апеляційної інстанції пункту 4 частини другої статті 6  Закону № 2210-ІІІ.

5. Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу позивач заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6. Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, таке.

За результатами розгляду справи №143-26.13/129-19 АМК було прийнято Рішення від 12.08.2021 № 467-р, яким постановлено, зокрема, наступне:

- Визнати, що товариство з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько - австрійське підприємство "Інтервіас Україна", ДП "Вінницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" і товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхбуд" вчинили порушення, передбачене пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону №2210-ІІІ, у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю - "Експлуатаційне утримання та поточний ремонт автомобільних доріг загального користування державного значення у Вінницькій області (додатково)" (оголошена в системі закупівель Prozorro № UA-2019-04-18- 001033-b), проведених Службою автомобільних доріг у Вінницькій області Державного агентства автомобільних доріг України.

- За порушення, зазначене в пункті 1 резолютивної частини цього рішення, накласти штраф на ДП "Вінницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" у розмірі 19 764 090 грн.

Доводи АМК щодо наявності у діях позивача та інших учасників торгів антиконкурентних узгоджених дій ґрунтуються на:

1) використанні ТОВ "СУАП "Інтервіас Україна" для здійснення господарської діяльності приміщень, які належать іншим учасникам;
2) сприянні учасниками один одному у можливості здійснювати господарську діяльність;
3) наявності спільних інтересів та сталих господарських відносин;
4) сприянні ДП "Вінницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" у прийнятті ТОВ "СУАП "Інтервіас Україна" участі у торгах;
5) взаємодії (телефонні розмови) уповноважених представників учасників;
6) синхронності створення та завантаження електронних файлів, їх спільні характеристики;

Так, під час розгляду справи АМК встановлено, що ТОВ "СУАП "Інтервіас Україна" використовує для здійснення господарської діяльності приміщення, які належать ТОВ "Шляхбуд" і ДП "Вінницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України".

Рішенням АМК встановлено, що ТОВ "СУАП "Інтервіас Україна" повідомило, що орендує виробниче приміщення у ДП "Вінницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" протягом 2018-2019 років на підставі договору оренди від 02.01.2018 (пункт 24 Рішення АМК).

Відповідно до пункту 29 Рішення АМК, ТОВ "Шляхбуд" 20.04.2018 подало до ДАБІ заяву про внесення змін до переліку видів робіт із провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів. До заяви було додано відомості про виробничо-технічну базу. Згідно з пунктом 5 цих відомостей необхідно було надати інформацію про наявність складу комплектів будівельних машин, технологічних комплектів засобів малої механізації, устаткування, оснащення, інвентарю, пристроїв та інструменту відповідно до технологічних вимог виконання робіт. У підпунктах 38-45 вказаного пункту відомостей ТОВ "Шляхбуд" зазначено: баштовий кран, автомобіль КАМАЗ, екскаватор-бульдозер НОМЕР_1 , Екскаватор Zepelin, автокран НОМЕР_2 , коток ДУ 47, асфальтоукладач, рідкопаливний нагрівач, які орендуються у ДП "Вінницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", на підставі договору оренди від 20.02.2017.

У пункті 30 Рішення АМК зазначено, що ТОВ "СУАП "Інтервіас Україна" для отримання ліцензії 16.01.2018 подало до ДАБІ заяву про отримання ліцензії на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів. До заяви було додано відомості про виробничо-технічну базу, склад працівників тощо. Згідно з  пунктом 5 цих відомостей необхідно було надати інформацію про наявність складу комплектів будівельних машин, технологічних комплектів засобів малої механізації, устаткування, оснащення, інвентарю, пристроїв та інструменту відповідно до технологічних вимог виконання робіт. У підпунктах 1-10 вказаного пункту відомостей ТОВ "СУАП "Інтервіас Україна" зазначено: асфальтоукладач, екскаватор 0,25, автокран КС-3575-А, баштовий кран, трактор МТЗ-82 з навісним обладнанням (фреза, щітки), коток самохідний гладковальцевий 8т, коток причіпний кулачковий, автогудронатор Д-640 (ЗИЛ-130), автогрейдер ДЗ-143, автосамоскид МАЗ. Зазначена техніка та механізми використовуються ТОВ "СУАП "Інтервіас Україна" на підставі договору про надання послуг механізмів та транспорту від 15.12.2017, укладеного з ТОВ "Шляхбуд".

Вказані обставини, на переконання АМК, свідчать про сприяння позивача у можливості ТОВ "Шляхбуд" здійснювати господарську діяльність у сфері будівництва доріг, надавши останньому в оренду машини та механізми для здійснення такої діяльності; та відповідно про сприяння ТОВ "Шляхбуд" у можливості ТОВ "СУАП "Інтервіас Україна" здійснювати господарську діяльність у сфері будівництва доріг, надавши останньому послуги механізмів та транспорту для здійснення такої діяльності.

З урахуванням вищезазначеного, місцевий господарський суд дійшов висновку, що АМК дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявні господарські відносини між учасниками торгів свідчать про спільне здійснення ними господарської діяльності, доступ до інформації про господарську діяльність один одного, а також про сприяння в обміні інформацією між ними під час підготовки до участі та участі у торгах.

Окрім того, АМК встановлено, що відповідно до інформації з Єдиного реєстру податкових накладних з 01.01.2018 по 30.11.2019 відносно учасників торгів, яка міститься у листі Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області від 10.01.2020, протягом 2018 року ТОВ "СУАП "Інтервіас Україна" всього поставило товарів, робіт і послуг на загальну суму 251 532 095,00 грн; при цьому, обсяг товарів, робіт і послуг, який поставлено ДП "Вінницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" і ТОВ "Шляхбуд" становить 95,06% від загального обсягу здійснених поставок; протягом 11 місяців 2019 року ТОВ "СУАП "Інтервіас Україна" всього поставило товарів, робіт і послуг на загальну суму 580 129 969,00 грн; при цьому, обсяг товарів, робіт і послуг, який поставлено ДП "Вінницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" і ТОВ "Шляхбуд" становить 35,925% від загального обсягу здійснених поставок.

Також, відповідно до інформації наданої ПАТ АТ "Укргазбанк" і АТ "Укрсиббанк", між учасниками торгів ще до оприлюднення оголошення про торги існували тісні господарські відносини.

Таким чином, АМК дійшов висновку про пов`язаність учасників торгів тісними господарськими відносинами та інтересами стосовно спільної діяльності (як до подачі тендерних пропозицій, так і після завершення торгів).

Пунктом 56 Рішення АМК встановлено, що у відповідь на вимогу АМК листом від 09.12.2019 №754  ДП "Вінницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" надало інформацію щодо структури підприємства. Згідно з наданою інформацією до складу підприємства входять такі структурні підрозділи (філії): Берщадський райавтодор, Вінницький райавтодор, Жмеринський райавтодор, Калинівський райавтодор, Козятинський райавтодор, Липовецький райавтодор, Муровано-Куриловецький райавтодор, Немирівський райавтодор, Погребищенський райавтодор, Томашпільський райавтодор, філія "Вінницька ДЕД", філія "Калинівська ДЕД", філія "Могилів-Подільська ДЕД" і філія "Немирівська ДЕД", які мають у своєму складі асфальтні заводи, бітумні бази, машини та механізми, а також персонал, необхідні для виконання робіт з будівництва, ремонту та утримання автомобільних доріг.

З огляду на зазначене вище, АМК дійшов висновку про те, що ДП "Вінницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" може самостійно виконувати роботи з будівництва, ремонту та утримання доріг без залучення для цього інших суб`єктів господарювання, які є його конкурентами.

Також суд першої інстанції погодився з висновками АМК, що надання позивачем листа-відгуку ТОВ "СУАП "Інтервіас Україна", який було завантажено останнім у складі тендерної документації, свідчить про зацікавленість позивача в участі ТОВ   "СУАП "Інтервіас Україна" в торгах, оскільки ненадання такого документа могло стати підставою для відхилення тендерної пропозиції такого учасника.

Окрім того, Рішенням АМК встановлено, що між представниками учасників торгів у період їх проведення та під час підготовки і подання тендерних пропозицій для участі в торгах, здійснювалися телефонні розмови; та встановлено, що властивості PDF-файлів, завантажених в електронну систему закупівель ТОВ "СУАП "Інтервіас Україна" та ДП "Вінницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" мають однакові значення параметрів, а самі файли були створені в один день.

Суд першої інстанції зазначив, що наявність самого лише факту здійснення комунікації між учасниками торгів не є підставою для висновку про узгодженість їх дій. Проте, у сукупності із іншими доказами, зазначені факти свідчать про наявність реальної можливості обміну інформацією між учасниками торгів, що є недопустимим за умови існування конкуренції під час участі у торгах.

Також місцевий господарський суд критично оцінив доводи, наведені у висновку судового експерта, оскільки вказані доводи не впливають на правильність висновків АМК щодо вчинення позивачем порушення антиконкурентного законодавства.

Апеляційний господарський суд, скасовуючи рішення місцевого суду та задовольняючи позов у справі, не погодився з висновками місцевого суду, а також зазначив про те, що АМК не повно з`ясував  та не довів обставини, які мають значення для справи, і які визнано встановленими, що є підставою для визнання недійсним Рішення АМК в частині, що стосується позивача. 

Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Імперативними приписами частини другої статті 300 ГПК України чітко встановлено межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання Рішення АМК частково недійсним (в частині, що стосується позивача).

Як встановлено судами попередніх інстанцій, дії позивача кваліфіковано за пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону №2210-ІІІ, у зв`язку з чим на позивача Рішенням АМК накладено штраф. 

Відповідно до приписів Закону №2210-ІІІ:

- економічна конкуренція (конкуренція) - це змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку (абзац другий статті 1);

- узгодженими діями є укладення суб`єктами господарювання угод у будь-якій формі, прийняття об`єднаннями рішень у будь-якій формі, а також будь-яка інша погоджена конкурентна поведінка (діяльність, бездіяльність) суб`єктів господарювання; особи, які чинять або мають намір чинити узгоджені дії, є учасниками узгоджених дій (абзац перший частини першої і частина друга статті 5);

- антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції (частина перша статті 6);

- антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів (пункт 4 частини другої статті 6);

- доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі (частина перша, друга статті 41 Закону №2210-ІІІ);

- порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії (пункт 1 статті 50);

- порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом (стаття 51);

- за порушення, передбачені, зокрема, пунктом 1 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі, встановленому частиною другою статті 52 Закону №2210-ІІІ;

- за порушення, передбачені, зокрема пунктами 1, 2 та 4 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф. У разі наявності незаконно одержаного прибутку, який перевищує десять відсотків зазначеного доходу (виручки), штраф накладається у розмірі, що не перевищує потрійного розміру незаконно одержаного прибутку. Розмір незаконно одержаного прибутку може бути обчислено оціночним шляхом (пункт 1 частини другої статті 52 Закону №2210-ІІІ).

Для кваліфікації дій суб`єкта господарювання як антиконкурентних узгоджених дій не є обов`язковим фактичне настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема, через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків.

За приписами статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням названого Комітету є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Водночас згідно з пунктами 1 - 5 частини першої статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; розглядати справи про адміністративні правопорушення, приймати постанови та перевіряти їх законність та обґрунтованість; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю    щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Частиною першою статті 59 Закону №2210-ІІІ встановлено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

У розгляді справ про оскарження рішень АМК щодо визнання дій суб`єктів господарювання антиконкурентними узгодженими для кваліфікації цих дій не є обов`язковою умовою наявність негативних наслідків таких дій у вигляді завдання збитків, порушень прав та охоронюваних    законом    інтересів інших господарюючих суб`єктів чи споживачів, оскільки достатнім є встановлення самого факту погодження конкурентної поведінки, яка може мати негативний вплив на конкуренцію.

Отже, для визнання органом АМК порушення законодавства про захист економічної конкуренції вчиненим достатнім є встановлення й доведення наявності наміру суб`єктів господарювання погодити (скоординувати) власну конкурентну поведінку, зокрема шляхом обміну інформацією під час підготовки та участі у торгах, що разом з тим призводить або може призвести до переваги одного з учасників під час конкурентного відбору з метою визначення переможця процедури торгів.

Негативним наслідком при цьому є сам факт спотворення результатів торгів (через узгодження поведінки конкурсантами).

Узгоджена поведінка учасників торгів не відповідає суті конкурсу.

Змагальність під час торгів забезпечується таємністю інформації. З огляду на зміст статей 1, 5, 6 Закону №2210-ІІІ змагальність учасників процедури закупівлі передбачає самостійні та незалежні дії (поведінку) кожного з них, обов`язок готувати свої пропозиції окремо, без обміну інформацією.

Близька за змістом правова позиція висловлена у низці постанов Верховного Суду, у тому числі в постановах Верховного Суду від 13.03.2018 зі справи №924/381/17, від 12.06.2018 зі справи    №922/5616/15, від 18.10.2018 зі справи №916/3214/17, від 18.12.2018 зі справи №922/5617/15, від 05.03.2020 зі справи №924/552/19, від 11.06.2020 зі справи №910/10212/19, від 22.10.2019 зі справи №910/2988/18, від 05.08.2018 зі справи №922/2513/18, від 07.11.2019 зі справи №914/1696/18, від 02.07.2020 зі справи №927/741/19, і підстави для відступу від неї відсутні.

Верховним Судом неодноразово наголошувалося на тому, що господарським судам першої та апеляційної інстанції під час вирішення справ щодо визнання недійсними рішень АМК про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема, за антиконкурентні узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів та накладення штрафу, належить здійснювати оцінку обставин справи та доказів за своїм внутрішнім переконанням у порядку частини другої статті 86 ГПК України, зокрема, досліджувати також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у справі у їх сукупності.

Закон №2210-ІІІ не ставить застосування передбачених ним наслідків узгоджених антиконкурентних дій у залежність від "спільної домовленості разом брати участь у торгах з метою усунення конкуренції". Цілком зрозуміло, що така "домовленість" навряд чи може мати своє матеріальне втілення у вигляді письмових угод чи інших документів. А тому питання про наявність/відсутність узгоджених антиконкурентних дій має досліджуватися судами, виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих і досліджених у справі, враховуючи їх вірогідність і взаємозв`язок, у відповідності до статті 86 ГПК України. Зазначена правова позиція Верховного Суду є сталою та послідовною. Про необхідність врахування наведеної правової позиції у застосуванні приписів статті 86 ГПК України зазначалося у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постановах від 07.11.2019 у справі №914/1696/18, від 13.08.2019 у справі №916/2670/18, від 05.08.2019       у справі №922/2513/18, від 04.02.2021 у справі №910/17126/19, від 23.03.2021 у справі №910/4542/20.

Натомість, застосування приписів статті 86 ГПК України як норми процесуального права має загальний (універсальний) характер для усіх справ.

Так, за доводами скаржника, підставою для подання касаційної скарги на постанову апеляційного господарського суду є пункти 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України.Стосовно наведеного Суд зазначає таке.

Місцевий господарський суд, взявши до уваги: 

використання ТОВ "СУАП "Інтервіас Україна" для здійснення господарської діяльності приміщень, які належать іншим учасникам; 

сприяння учасниками один одному у можливості здійснювати господарську діяльність; наявність спільних інтересів та сталих господарських відносин; 
сприянні ДП "Вінницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" у прийнятті ТОВ "СУАП "Інтервіас Україна" участі у торгах; 

взаємодії (телефонні розмови) уповноважених представників учасників; 

синхронність створення та завантаження електронних файлів, їх спільні характеристики; - дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання Рішення АМК частково недійсним.

Задовольняючи позов про визнання частково недійсним Рішення АМК у частинах, які стосуються позивача, суд апеляційної інстанції  виходив, зокрема, з того, що:

- факт надання позивачем в оренду Учаснику 1 (ТОВ "СУАП "Інтервіас Україна") виробничих приміщень у 2018 році жодним чином не може свідчити про обмін інформацією між вказаними особами під час підготовки та участі у Торгах у 2019 році або про намір спотворити ці Торги з огляду на те, що: надання приміщень в оренду є окремим видом господарської діяльності позивача (зазначено у реєстраційних документах); у період з 01.01.2018 по 31.12.2018 у позивача були чинні 46 (сорок шість) договорів оренди, укладених з іншими суб`єктами господарювання; договір оренди укладений з Учасником 1 (ТОВ "СУАП "Інтервіас Україна") задовго до оголошення про проведення торгів; позивач та Учасник 1 знаходилися за різними юридичними та фактичними адресами; оренда виробничих приміщень не створює умови для обміну інформацією про торги між працівниками позивача та Учасника 1; АМК доводить взаємозв`язок позивача з Учасником 1 виключно укладанням Договору оренди, який був укладений задовго до проведення Торгів;

- АМК не довів обставин того, яким чином наявність укладеного договору оренди машин і механізмів між позивачем та Учасником 3 у 2017 році свідчить про спільне здійснення діяльності позивача з Учасниками Торгів у 2019 році, а також про доступ до інформації про господарську діяльність один одного, сприяння в обміні інформацією між ними (позивача з іншими Учасниками Торгів), у тому числі, під час підготовки до участі у Торгах та участі у Торгах;

- перебування у господарських відносинах у 2017 році не суперечить приписам чинного законодавства України та не є свідченням узгодженості дій між зазначеними особами під час підготовки до участі у Торгах та участі у Торгах;

- факт укладення договорів оренди із суб`єктами господарювання, які також брали участь в закупівлі, не доводить узгодженості поведінки позивача з іншими Учасниками під час торгів; 

- надання відгуку є звичайною господарською практикою та підтверджує лише факт якісного виконання договору;

- факт наявності телефонних розмов уповноважених представників учасників, мав місце у зв`язку з підготовкою та відправленням ряду документів за раніше укладеними правочинами;

- зазначені однакові параметри файлів мають місце лише у деяких файлах. Висновки щодо подібних характеристик не повинні застосовуватися щодо всіх файлів тендерної пропозиції учасників торгів;

- вимога до завантаження електронних файлів у форматі PDF при участі у Торгах, визначена Замовником закупівлі №UA-2019-04-18-001033-b у Тендерній документації, відтак Учасники Торгів не могли використовувати інші формати.

- АМК не дослідив причину створення більшості файлів в один день, а саме 24.05.2019. Так, дата є кінцевим терміном подання конкурсних пропозицій відповідно до змін у Тендерній документації, затверджених протоколом від 15.05.2019 № 26-з/з2, що пояснює завантаженість частини файлів в один день;

- певна схожість в технічних характеристиках конкурсних пропозицій щодо позивача з Учасниками Торгів 1, 3 за Рішенням АМК, за відсутності беззаперечних доказів узгодження учасниками своєї поведінки та змісту поданих ними пропозицій в процесі торгів з метою обмеження чи усунення конкуренції між ними не свідчить про наявність попередньої змови та спрямованість цих дій на усунення або недопущення конкуренції , спотворення результатів торгів.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обставини, які на думку АМК свідчать про узгодженість дій, в сукупності та взаємозв`язку характерні й господарській діяльності в цілому. Позивач здійснював підприємницьку діяльність у сфері будівництва та ремонту доріг задовго до оголошення досліджуваної процедури закупівлі, а відповідачем не доведено, що обставини, які існували й до початку вчинення ймовірного порушення законодавства зазнали змін під час Торгів. Більше того, відповідач у Рішенні АМК не з`ясував наявність спільних економічних інтересів позивача з іншими Учасниками торгів при участі в Торгах та не дослідив можливості впливу позивача, як Учасника Торгів відносно інших Учасників, на господарську діяльність один одного, механізмів та способів такого впливу. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначив про те, що АМК щодо позивача зробив висновки, які не відповідають обставинам справи. Тобто, АМК неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, не довів обставини, які мають значення для справи і які визнано встановленими, що є підставою для визнання недійсним Рішення АМК в частині, що стосується ДП Вінницький облавтодор" ВАТ "ДАК Автомобільні дороги України". 
Зміст оскаржуваного судового рішення підтверджує, що судом апеляційної інстанції надано обґрунтування своєї позиції про наявність підстав для визнання частково недійсним Рішення АМК, з урахуванням сталої та послідовної практики Верховного Суду щодо оцінки доказів у порядку частини другої статті 86 ГПК України та з обґрунтуванням того, яка обставина, що є предметом доказування у справі, визнається судом встановленою або спростованою з огляду на більшу вірогідність відповідних доказів згідно із частиною четвертою статті 238 ГПК України.
Судом апеляційної інстанції надано оцінку всім встановленим обставинам справи у відповідності до вимог статті 86 ГПК України у сукупності з іншими доказами та поясненнями сторін та здійснивши аналіз поведінки саме позивача, як Учасника Торгів, у контексті синхронності його дій з іншими Учасниками Торгів, встановив відсутність обставин, які б переконливо свідчили про обмін позивача  з ТОВ "СУАП "Інтервіас Україна" та ТОВ "Шляхбуд" під час підготовки до участі у Торгах та участі у Торгах  будь-якою іншою інформацією, крім інформації, що стосується питання ведення господарської діяльності.
Слід також зазначити, що сукупна оцінка доказів, вказаних АМК у оспорюваному рішенні, може вважатися більш вірогідною для підтвердження узгоджених дій саме позивачем лише у тому випадку, коли вона повністю виключає можливість вірогідності  у одночасному існуванні обставин, які на думку АМК, підтверджують таке узгодження. Тобто, виходячи з основних завдань та виключних повноважень АМК, у питанні встановлення і доведення порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій має бути здійснено останнім у тому числі і через призму, наведеного у статті 61 Конституції України поняття "щодо індивідуального характеру юридичної відповідальності". Саме такий підхід може свідчити про повноту виявлення кола причетних (зокрема до порушення) осіб з доведенням дійсних мотивів їх поведінки,  що у свою чергу, є підставою для притягнення їх до відповідальності.
Тобто, фактично суд апеляційної інстанції встановивши обставини, що у Рішенні АМК не наведено достатніх фактичних обставин, які у своїй сукупності дають підстави дійти висновку, щодо доведення АМК об`єктивної сторони порушення з боку позивача, як Учасника торгів відносно інших Учасників. Водночас, наведені  АМК у Рішенні обставини в свої сукупності не доводять факту, що саме позивач, діючи свідомо та недобросовісно у вигляді вчинення дій, шляхом погодженості своєї поведінки між Учасниками Торгів за взаємоузгодженим між ними планом, бажав спотворити результати торгів та сприяв настанню такому наслідку.
Доводи касаційної скарги у цій частині фактично зводяться до встановлення інших обставин, ніж встановлені судом апеляційної інстанції, та стосуються переоцінки наданих сторонами доказів, без урахування меж повноважень суду касаційної інстанції. 
Щодо посилання скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду від 08.07.2021 у справі №915/1889/19, від 15.07.2021 у справі №916/2586/20, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 27.01.2022 у справі № 910/16243/20 та від 26.05.2022 у справі №910/20099/20 щодо обов`язку суду оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, а з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності з урахуванням приписів статей 74,76, 77, 78, 79, 86 ГПК України, Суд зазначає таке.
За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги та аналізу висновків судів попередніх інстанцій колегією суддів встановлено, що посилання скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, які міститься у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №   917/2101/17, від 08.07.2021 у справі №   915/1889/19, від 15.07.2021 у справі №   916/2586/20 - не можуть бути взяті до уваги, оскільки правовідносини у справі, що розглядається, і в зазначених скаржником справах хоча і є однаковими за матеріально-правовим регулюванням, предметом спору і змістом позовних вимог, але істотно відмінні (у справі, що розглядається, з одного боку, і в згаданих справах з іншого) за підставами позову і фактично-доказовою базою - встановленими судами обставинами справи і зібраними та дослідженими в них доказами, у залежності від яких (обставин і доказів) й прийнято судове рішення. Наведене свідчить про неподібність правовідносин у зазначених справах та в даній справі, зокрема з урахуванням змісту правовідносин та доводів учасників справи, якими вони обґрунтовували свої позиції.
Так, причиною виникнення спору зі справи №915/1889/19 стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним та скасування рішення АМК. Як вбачається зі змісту оспорюваного рішення, дії юридичної особи кваліфіковано АМК за ознаками частини першої статті 15-1 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції" (далі - Закону № 236/96) як поширення інформації, що вводить в оману, шляхом повідомлення суб`єктом господарювання безпосередньо невизначеному колу осіб неправдивих відомостей, зокрема внаслідок обраного способу їх викладення, що можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання (замовлення) товару цього суб`єкта господарювання, у вигляді повідомлення на етикетці продукції масло солодковершкове "Селянське", 72,5 % жиру, дата виготовлення 02.07.2017, маса 10 кг, виробництва ПрАТ "Миколаївмолпром", таких позначень як "масло солодковершкове" та "ДСТУ 4399:2005", згідно з яким не допускається наявність у маслі солодковершковому немолочних жирів, які проте, фактично містяться у складі вказаного продукту, чим поширювались неправдиві відомості щодо назви продукту, його споживчих властивостей та стандарту, якому відповідає продукт, а саме, що вказаний продукт є маслом і відповідає вимогам ДСТУ 4399:2005, і які могли вплинути на наміри невизначеного кола осіб щодо придбання цього продукту.
Справа №916/2586/20 відрізняється за обставинами, за складом правопорушень, які були предметом розгляду АМК, за вчинення яких АМК кваліфікував і притягнув до відповідальності, та які регулюються різними нормами Закону (пунктом 1 статті 50, пунктом 1 частини другої статті 6 Закону №2210-ІІІ). 
Суд також звертає увагу, що скаржник, у своїй касаційній скарзі, посилається зокрема, на справу від 04.12.2019 №917/2101/17, в якій розглядався спір про визнання недійсним правочину щодо переходу права власності без участі АМК. Правовідносини в цій справі очевидно не є подібними зі справою, що розглядається, з огляду на предмет і підстави заявлених позовних вимог, характер (зміст) спірних правовідносин, їх нормативно-правове регулювання та суб`єктний склад.
Що ж до решти постанов, означених скаржником, то Верховний Суд зазначає таке.

Колегією суддів, у розгляді даного спору, в контексті доводів касаційної скарги та встановлених судом апеляційної інстанції обставин, ураховується висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 28.01.2020 у справі №910/6507/19 зокрема: "що кожна зі справ за участю органів АМК є індивідуальною, з притаманною лише даній справі специфікою та особливостями. Доведення порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій ґрунтується на сукупності обставин, які зазначені в мотивувальній частині рішення, а не на окремому поодинокому факті або обставині".

Слід зазначити, що правові висновки щодо застосування норми права, які наведені скаржником у справах №904/5842/20 та №910/267/20 є загальними і універсальними при розгляді справ за участю органів АМК, предметом яких є визнання недійсним його рішень, адже кваліфікація правопорушення здійснена за пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону №2210-ІІІ.

Водночас, скаржник зазначає про те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновків Верховного Суду у справах №904/5842/20 та №910/267/20 саме у контексті доводів, що сама по собі відповідальність дій суб`єктів господарювання цивільному та господарському законодавству, не може автоматично свідчити про дотримання ним норм та вимог антимонопольного законодавства, також не можуть свідчити про те, що суд апеляційної інстанції таких висновків не врахував.

Колегія суддів виходить з того, що визначальним у цьому висновку Верховного Суду є те, що сама по собі відповідність дій суб`єктів господарювання цивільному, господарському законодавству (як одинокий факт) без урахування інших факторів не може автоматично свідчити про дотримання ними норм та вимог антимонопольного законодавства. 
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що оцінка доказів - це визначення їх об`єктивної дійсності, правдивості та достовірності. Способи перевірки і дослідження доказів залежать від конкретного виду засобів доказування, що використовуються. Метою оцінки доказів з огляду на їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності - є усунення суперечностей між доказами, сумнівів у достовірності висновків, що випливають з отримуваної доказової інформації. Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому суд у кожному випадку повинен навести мотиви, з яких він приймає одні докази та відхиляє інші.
Також колегія суддів зазначає, що сукупна оцінка доказів, вказаних АМК у оспорюваному рішенні, може вважатися більш вірогідною для підтвердження узгоджених дій саме позивачем лише у тому випадку, коли вона повністю виключає можливість вірогідності  у одночасному існуванні обставин, які на думку АМК, підтверджують таке узгодження.
Так, за приписами частини третьої статті 86 ГПК України суд, зокрема, надає оцінку доказам, у тому числі й кожному доказу, що міститься у справі, мотивує їх відхилення або врахування. Суд має надати оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При розгляді справ за участю органів АМК, предметом яких є визнання недійсним його рішень встановлені у Рішенні обставини та докази підлягають оцінці судами виходячи з положень частини третьої статті 86 ГПК України і саме від встановлення відповідних обставин справи на підставі правильної оцінки доказів щодо всебічності, повноти та  об`єктивності  залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. Водночас висновки суду у кожній конкретній справі формуються за результатами оцінки судом фактичних обставин, певної доказової бази на підставі наданих сторонами доказів за правилами визначеними у статті 86 ГПК України.

Таким чином вирішальну роль при порівнянні щодо визначення подібності має значення застосування судами положень частини третьої статті 86 ГПК України таким чином щоби виключити ймовірнісний характер вірогідності. 

Отже, у контексті обставин даної справи (з урахуванням фактично-доказової її бази) Суд відхиляє помилкові доводи скаржника про те, що оскаржуване судове рішення у справі №910/16662/21 ухвалено судом апеляційної інстанції без урахування висновків Верховного Суду викладених у справах №904/5842/20 та  №910/267/20 на які посилається скаржник. Колегія суддів зазначає про те, що відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що не знайшли свого підтвердження доводи касаційної скарги в частині  підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, а тому відсутні підстави для скасування судового рішення апеляційної інстанції. Верховний Суд не вбачає порушень у застосуванні норм права, на які посилається скаржник. 

Верховний Суд звертає увагу на те, що правова позиція стосовно оцінки доказів в справах про визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема, за антиконкурентні узгодженні дії, які стосуються спотворення результатів торгів (пункт 4 частини другої статті 6 Закону № 2210-ІІІ) та накладення штрафу, є загальною (універсальною) для такої категорії спорів, сталою та послідовною.

За таких обставин, суд касаційної інстанції доходить висновку про відсутність необхідності у формуванні висновку щодо застосування пункту 4 частини другої статті 6 Закону № 2210-ІІІ у спірних правовідносинах і відхиляє посилання скаржника на його відсутність (близька за змістом правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13.01.2022 зі справи № 910/3202/20, від 08.09.2022 зі справи № 910/20229/20, від 06.10.2022 зі справи № 924/1230/21).

Перевіряючи дії АМК на відповідність законодавству України, Суд, не втручаючись у дискрецію (вільний розсуд) АМК, з`ясовує і визначає наявність/відсутність, а відтак доведеність/недоведеність, обґрунтованість/необґрунтованість. передбачених статтею 59 Закону № 2210-ІІІ, підстав для визнання недійсним Рішення АМК через призму/критерії, зокрема в цьому випадку, неповноти з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведеності обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; неправильності застосування норм матеріального права тощо. 

Саме таким чином суд і здійснює перевірку на відповідність реалізації дискреції закону (праву), так і на узгодженість рішень/дій, прийнятих на підставі дискреції, з правами особи, загальними принципами публічної адміністрації, процедурними нормами, обставинами справи тощо.

За приписами пунктів 23 та 32 Правил розгляду заяв, службовцями Комітету, відділення, яким доручено збирання та аналіз доказів, проводяться дії, направлені на всебічне, повне і об`єктивне з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін; у рішенні наводяться мотиви рішення, зазначаються встановлені органом Комітету обставини справи з посиланням на відповідні докази, а також положення законодавства, якими орган Комітету керувався, приймаючи рішення.

Згідно з частиною другою статті 35 Закону № 2210-ІІІ при розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України  збирають і аналізують документи, висновки експертів, пояснення осіб, іншу інформацію, що є доказом у справі, та приймають рішення у справі в межах своїх повноважень; отримують пояснення осіб, які беруть участь у справі, або будь-яких осіб за їх клопотанням чи з власної ініціативи.

Відповідно до частини першої, другої  статті 41 Закону №  2210-ІІІ доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 910/416/18, від 23.04.2019 у справі №   910/21046/17. 

Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі. Збір доказів здійснюється Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями незалежно від місцезнаходження доказів.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника з висновком суду апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

Верховний Суд підкреслює, що в силу принципів диспозитивності, рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, Верховний Суд переглядає справу в межах усіх доводів касаційної скарги, та з урахуванням установлених у справі конкретних обставин, та не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів. Перевірка відповідних доводів (аргументів) касаційної скарги перебуває поза визначеними статтею 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції, враховуючи те, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

За таких обставин, суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишити касаційну скаргу АМК без задоволення, а постанову апеляційного господарського суду без змін.

Поряд з тим, як відзначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" (заява № 24465/14), право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули цієї Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права, одним з основоположних аспектів якого є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхні рішення, що набрали законної сили, не може ставитися під сумнів (див. також справу "Брумареску проти Румунії, заява № 28342/95). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (справа "Рябих проти Росії", заява № 52854/99), існування яких скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

Відповідна практика Європейського суду з прав людини застосовується Касаційним господарським судом на підставі статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", згідно з якою суди застосовують названу Конвенцію та відповідну практику як джерело права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі про неврахування висновків щодо застосування норми права, викладених у постановах Верховного Суду, не підтвердилися, не спростовують висновків суду попередньої інстанції, а тому касаційне провадження за касаційною скаргою АМК в частині підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України, слід залишити без задоволення.

Судові витрати

Судовий збір у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції покладається на АМК, оскільки Касаційний господарський суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін судове рішення апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Антимонопольного комітету України залишити без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 у справі №   910/16662/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    І. Бенедисюк 

Суддя                                                                                                    Т. Малашенкова

Суддя                                                                                                    В. Селіваненко