Постанова
Іменем України
 
22 лютого 2023 року
м. Київ
 
справа № 761/580/21
провадження № 61-12760св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Обухівський край»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року у складі судді Савицького О. А. та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Голуб С. А., Писаної Т. О., Таргоній Д. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до           ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Обухівський край» (далі - ТОВ «Редакція газети «Обухівський край») про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд:
визнати недостовірною, такою, що порушує особисті немайнові права на повагу до честі, гідності та ділової репутації, інформацію, опубліковану             ІНФОРМАЦІЯ_1 в Громадсько-політичній газеті «Обухівський край» НОМЕР_1, видавником якої є ТОВ «Редакція газети «Обухівський край», автор статті ОСОБА_2 під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_2» у фразах:
«…продавець взяв на себе додаткові зобов`язання - оформити суборенду прибережної зони водо- і електропостачання. Їх прописали в договорі поруки.
…Так наполіг продавець імовірно тому що зобов`язання ці виконувати і не збирався одночасно з цим продавець усно зобов`язав покупця одноосібно (тобто за свій рахунок) побудувати паркан між їхнім ділянками, щоб собака продавця могла вільно ходити по його території, а не сидіти у вольєрі. Місце розташування паркану вказав сам продавець, пославшись на його геодезичні дані про межі ділянки. Усе так же за усною домовленістю продавець дозволив спорудити тимчасові споруди для зберігання спортінвентарю і плавзасобів в прибережній зоні і не заперечував проти її благоустрою, зокрема посадки дерев - сосон, ялин, беріз та кущів.
…Незабаром після оформлення угоди почалися не дружні дії з боку продавця, які закінчились відключенням будинку від водопостачання. …Мабуть, повирішували питання з поліцією, яку у відомий приказці « Рука руку миє». …Імовірно , у нього виникло бажання вижити покупця і продати будинок ще раз. Можливо тим новим сусідам, які на сусідній ділянці затіяли грандіозне будівництво. Може їм мало землі стало, а може, вони більше грошей запропонували. …і чим далі тим більше загострюється відчуття відвертої не порядності, відсутність сорому і совісті, недотримання закріплених на папері домовленостей.
…Вираз холодна голова, гаряче серце і чисті руки - це не про нашого генерала.»;
зобов`язати відповідачів спростувати вказану недостовірну інформацію шляхом повідомлення про ухвалене судове рішення;
стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду в сумі 25 000 грн;
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що вищевказана інформація, поширена відповідачами відносно нього, є недостовірною, такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки застосовані відповідачами словосполучення є фактичними твердженнями, які характеризують його як шахрая, непорядну людину, у якої відсутні сором та совість, особу, яка не виконує домовленість, при цьому використовує для вирішення питань своє звання та посаду. 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року, у задоволенні позову відмовлено.
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовано тим, що поширені відповідачами вирази є нічим іншим як оціночними судженнями, які містять суб`єктивну думку та критику автора статті відносно подій, що описуються в цій статті, та дій позивача у своїй сукупності.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
У грудні 2022 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 .
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, провадження № 61-2417сво19, від 28 липня 2021 року у справі № 200/10088/19, провадження № 61-15368св20,                     від 21 липня 2021 року у справі № 757/47312/15-ц, провадження                        № 61-19467св20, у постанові Верховного Суду України від 29 листопада         2017 року у справі № 761/6866/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга мотивована тим, що застосовані ОСОБА_2 словосполучення є фактичними твердженнями, які характеризують           ОСОБА_1 як шахрая (кримінального злочинця), непорядку людину, у якої відсутні сором та совість, особу, яка не виконує домовленостей та використовує для вирішення питань своє звання та посаду.
Зазначає, що публікація недостовірної інформації порушує права           ОСОБА_1 на честь та гідність, які охороняються законом.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У січні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 від ОСОБА_2 , у якому вказано, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
ІНФОРМАЦІЯ_1 в Громадсько-політичній газеті «Обухівський край» НОМЕР_1, видавником якої є ТОВ «Редакція газети «Обухівський край», автор статті ОСОБА_2 під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_2» автором статті        ОСОБА_2 поширено інформацію наступного змісту:
«…продавець взяв на себе додаткові зобов`язання - оформити суборенду прибережної зони водо- і електропостачання. Їх прописали в договорі поруки.
…Так наполіг продавець імовірно тому що зобов`язання ці виконувати і не збирався одночасно з цим продавець усно зобов`язав покупця одноосібно (тобто за свій рахунок) побудувати паркан між їхнім ділянками, щоб собака продавця могла вільно ходити по його території, а не сидіти у вольєрі. Місце розташування паркану вказав сам продавець, пославшись на його геодезичні дані про межі ділянки. Усе так же за усною домовленістю продавець дозволив спорудити тимчасові споруди для зберігання спортінвентарю і плавзасобів в прибережній зоні і не заперечував проти її благоустрою, зокрема посадки дерев - сосон, ялин, беріз та кущів.
…Незабаром після оформлення угоди почалися не дружні дії з боку продавця, які закінчились відключенням будинку від водопостачання. …Мабуть, повирішували питання з поліцією, яку у відомий приказці «Рука руку миє». …Імовірно, у нього виникло бажання вижити покупця і продати будинок ще раз. Можливо тим новим сусідам, які на сусідній ділянці затіяли грандіозне будівництво. Може їм мало землі стало, а може, вони більше грошей запропонували. …і чим далі тим більше загострюється відчуття відвертої не порядності, відсутність сорому і совісті, недотримання закріплених на папері домовленостей.
…Вираз холодна голова, гаряче серце і чисті руки - це не про нашого генерала».
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення із таких підстав.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
 
Водночас відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
 
Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
 
У статті 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України).
 
Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
 
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, а також про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин як: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
 
Під поширенням інформації потрібно розуміти опублікування її у пресі, передання з використанням радіо, телебачення чи інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
 
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
 
Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
 
Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.
 
Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод        (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.
 
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, оцінивши зміст кожного висловлювання, які позивач просив спростувати, зробив обґрунтований висновок, що поширені відповідачами вирази є нічим іншим як оціночними судженнями, які містять суб`єктивну думку та критику автора статті відносно подій, що описуються в цій статті, та дій ОСОБА_1 у своїй сукупності, а виокремлення із загального тексту вказаних позивачем висловів призводить до викривлення думки ОСОБА_2 та є втручанням у його право на свободу вираження поглядів.
 
Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що спростовувана позивачем інформація є оціночними судженнями, а тому не підлягає спростуванню.
 
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.
 
Таким чином, враховуючи зміст статті, опублікованої ІНФОРМАЦІЯ_1 в Громадсько-політичній газеті «Обухівський край» НОМЕР_1, яка наявна в матеріалах справи, факт того, що позивач з ОСОБА_2 є сусідами, між якими виник цивільно-правовий спір за межі земельних ділянок, а тому у цих висловах останній визначив своє особисте відношення до особи позивача, свою оцінку дій останнього, однак жодного фактичного твердження поширена ним інформація не містить.
 
З урахуванням викладеного, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що застосовані ОСОБА_2 словосполучення є фактичними твердженнями, які характеризують ОСОБА_1 як шахрая (кримінального злочинця), непорядку людину, у якої відсутні сором та совість, особу, яка не виконує домовленостей та використовує для вирішення питань своє звання та посад, оскільки, як вказувалось вище, спростовувана ОСОБА_1 інформація є оціночними судженнями.
 
Отже, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов загалом обґрунтованого висновку про те, що права позивача не можуть вважатися порушеними.
 
Суд касаційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, при винесенні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог були належним чином оцінені наведені сторонами доводи й подані докази, об`єктивно встановлені обставини справи та правильно застосовані норми матеріального права.
 
Слід звернути увагу, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
 
Також не можуть бути прийняті посилання заявника на постанови Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, від 28 липня 2021 року у справі № 200/10088/19, від 21 липня 2021 року у справі № 757/47312/15-ц та постанову Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі           № 761/6866/16-ц, оскільки судові рішення у справі, яка переглядається, не суперечать висновкам, викладеним у вказаних постановах.
 
Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Н. Ю. Сакара
 
О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян