Справа № 149/419/23
Провадження № 22-ц/801/687/2023
Категорія: 44
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаревич М. Г.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року	Справа № 149/419/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., секретар Луцишин О.П., розглянувши апеляційну скаргу Фермерського господарства «СВІТ БІО» на ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 лютого 2023 року про відмову у відкритті провадження у справі, постановлену суддею Войнаревичем М.Г., за позовом Фермерського господарства «СВІТ БІО» до приватного виконавця Турського Олександра Віталійовича, Державного підприємства «СЕТАМ» про стягнення матеріальної шкоди,
встановив:
06 лютого 2023 року ФГ «СВІТ БІО» звернулося до суду із позовом до приватного виконавця Турського О.В., ДП «СЕТАМ», в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на його користь матеріальну шкоду (упущену вигоду) в розмірі 1 705 768 гривень. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області було укладено чотири договори оренди земельних ділянок загальною площею 85,2884 га, термін оренди становить 7 років до 05 листопада 2022 року. 
Приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський О.В. своєю постановою від 26.03.2019 у ЗВП №57378669 описав та наклав арешт на право оренди цих земельних ділянок.
Листом від 14 серпня 2019 року ОСОБА_1 повідомила приватного виконавця про те, що 31 липня 2019 року створено та зареєстровано ФГ «СВІТ БІО», до якого перейшло право користування земельними ділянками для ведення фермерського господарства. За таких обставин вона просила зняти арешт та виключити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідні записи.
У подальшому, згідно з заявкою на реалізацію арештованого майна від 01 листопада 2019 року приватним виконавцем Турським О.В. направлено документи до Хмельницької філії ДП «СЕТАМ» щодо проведення реалізації майна, описаного та арештованого під час примусового виконання виконавчого документа, і в подальшому заявка за належністю була направлена до Вінницької філії ДП «СЕТАМ».
29 грудня 2019 року були проведенні електронні торги з реалізації одним лотом прав оренди чотирьох земельних ділянок загальною площею 85,2884 га.
Верховним Судом у постанові від 26.07.2021 у справі №149/133/20 встановлено, що ухвалюючи оскаржувані рішення суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання недійсними електронних торгів з реалізації права оренди земельних ділянок.
Через дії, вчиненні приватним виконавцем та ДП «СЕТАМ», ФГ «СВІТ БІО» не змогло вести господарську діяльність на орендованих земельних ділянках в період з 26 грудня 2019 року по 25 вересня 2020 року. Крім того, одна із земельних ділянок на момент реалізації права оренди на електронних торгах була засіяна озимою пшеницею, яку фермерському господарству не дали можливості зібрати. Внаслідок реалізації прав оренди орендаря з ОСОБА_1 змінено на ОСОБА_2 
ФГ «СВІТ БІО», у зв`язку з незаконними діями відповідачів, зазнало великих матеріальних збитків (упущеної вигоди). У випадку відсутності факту реалізації права оренди земельних ділянок фермерське господарство отримало б прибуток в розмірі 20 000 гривень з кожного гектара землі, що в загальному розмірі становить 1 705 768 гривень. 
Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 лютого 2023 року відмовлено у відкритті провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України - заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Не погодившись із вказаною ухвалою, ФГ «СВІТ БІО» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області. 
У скарзі зазначає, що спірні правовідносини не засновані на договірних відносинах, є деліктними, оскільки збитки, які просить стягнути позивач (упущена вигода), виникли в зв`язку з професійною діяльністю відповідачів, а не з неналежного виконання укладених між ними договорів. Тому між сторонами відсутні господарські правовідносини, як і спір про право, який виник з таких правовідносин. ФГ «СВІТ БІО» зверталося до Господарського суду Вінницької області з позовом до приватного виконавця Турського О.В., ДП «СЕТАМ», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної шкоди, однак, ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 08 грудня 2021 року у справі №902/998/21 провадження закрито з підстав невідповідності розгляду поданого позову в порядку господарського судочинства. 
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
У судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, відповідно до якої неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів прийшла до висновку про розгляд справи у відсутність належно повідомлених учасників справи.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що приватний виконавець Турський О.В. є керівником відокремленого підрозділу юридичної особи - Представництво громадської організації «Об`єднання приватних виконавців «Факт» у Вінницькій області, що слідує з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Оскільки даний спір виник між юридичними особами з приводу нерухомого майна (земельної ділянки), дана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Разом з тим, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
У ч. 1 ст. 19 ЦПК України зазначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України або Господарського процесуального кодексу України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).
Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України.
Так, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України, на який послався суд першої інстанції, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.
За ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями. Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначені ст. 20 ГПК України.
Таким чином, господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
Апеляційним судом встановлено, що ФГ «СВІТ БІО» звернулося до суду з позовом про солідарне стягнення з приватного виконавця Турського О.В. та ДП «СЕТАМ» матеріальної шкоди (упущеної вигоди).
Суд першої інстанції встановив, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, приватний виконавець Турський О.В. є керівником відокремленого підрозділу юридичної особи - Представництво громадської організації «Об`єднання приватних виконавців «Факт» в Вінницькій області.
Правовий статус приватного виконавця в Україні визначено Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Статтею 16 цього Закону визначено, що приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом. Приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
У даному випадку позов пред`явлений до співвідповідача - приватного виконавця як до фізичної особи, а не як до керівника юридичної особи. Крім того, відповідач у справі не є суб`єктом підприємницької діяльності, а є приватним виконавцем, який здійснює незалежну професійну діяльність.
Також з позовної заяви вбачається, що шкоду завдано у зв`язку із здійсненням приватним виконавцем Турським О.В. неправомірних виконавчих дій щодо накладення арешту на право оренди земельних ділянок та, в подальшому, реалізації ДП «СЕТАМ» на електронних торгах права оренди земельних ділянок.
Спірні правовідносини не засновані на договірних відносинах, оскільки шкода, яку просить стягнути позивач (упущена вигода), виникла в зв`язку з професійною діяльністю відповідачів, а не у зв`язку з неналежним виконанням укладених між ними договорів.
Крім того, апеляційним судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 08 грудня 2021 року у справі №902/998/21, яка в цій частині залишена без змін постановою Північно-західного апеляційного господарськго суду від 16 лютого 2022 року, закрито провадження у справі за позовом ФГ «СВІТ БІО» до Приватного виконавця Турського О.В., ДП «СЕТАМ», третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_2 про стягнення 1 705 768 гривень (а.с.13-16).
Закриття провадження господарським судом мотивовано тим, що спірні правовідносини стосуються реалізації права позивача на стягнення упущеної вигоди, при цьому, між позивачем та відповідачами відсутні господарські правовідносини, як і спір про право, який виник з таких правовідносин. Законом не передбачено іншого порядку подання позовів, які і не встановлено особливостей подання позовів до приватних виконавців чи інших осіб, які здійснюють незалежну професійну діяльність.
Оскільки господарський суд закрив провадження у справі за позовом, з тим самим предметом та з тих самих підстав, що і в цій справі, тому з огляду на припис ч. 3 ст. 231 ГПК України позивач не зможе реалізувати його право на доступ до правосуддя за правилами господарського судочинства.
Як вказує Європейський суд з прав людини у §1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що становлять єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 21.02.75 у справі «Golder v. the United Kingdom», п.36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутності цих прав (див. mutatis mutandis рішення від 17.01.2012 у справі «Stanev v. Bulgaria», п.230).
Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами (див. mutatis mutandis: рішення від 9.12.2010 у справі «Буланов та Купчик проти України», в якому ЄСПЛ встановив порушення §1 ст. 6 Конвенції щодо відсутності у заявників доступу до суду касаційної інстанції з огляду на те, що відмова Вищого адміністративного суду розглянути касаційні скарги заявників всупереч ухвалам Верховного Суду України не тільки позбавила заявників доступу до суду, але й знівелювала авторитет судової влади; крім того, ЄСПЛ вказав, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції (пункти 27-28, 38-40); рішення від 1.12.2011 у справі «Андрієвська проти України», в якому ЄСПЛ визнав порушення §1 ст. 6 Конвенції з огляду на те, що Вищий адміністративний суд України відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою заявниці, оскільки її справа мала цивільний, а не адміністративний характер, і тому касаційною інстанцією мав бути Верховний Суд України; натомість останній відмовив у відкритті касаційного провадження, зазначивши, що судом касаційної інстанції у справі заявниці є Вищий адміністративний суд України (пункти 13-14, 23, 25-26); рішення від 17.01.2013 у справі «Мосендз проти України», в якому ЄСПЛ визнав, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого ст. 13 Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами (§116, 119, 122-125); рішення від 21.12.2017 у справі «Шестопалова проти України», в якому ЄСПЛ дійшов висновку, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч §1 ст.6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявниці мав розглядатися у судах України, а Вищий адміністративний суд України не виконав рішення Верховного Суду України щодо розгляду позову заявниці за правилами адміністративного судочинства (пункти 13, 18-24).
Наведене також свідчить, що з метою створення умов для ефективної реалізації права позивача на доступ до правосуддя, справа має бути розглянута за правилами цивільного судочинства.
Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що в даній справі відсутні підстави вважати справу такою, що випливає з господарських правовідносин, які виникли між суб`єктами господарювання.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права.
У зв`язку з порушенням норм процесуального права ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. 367, 374, 379, 381, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, 
постановив:
Апеляційну скаргу Фермерського господарства «СВІТ БІО» задовольнити.
Ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 лютого 2023 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко