ПОСТАНОВА 
іменем України

24 січня 2023 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 404/3089/21
провадження № 22-ц/4809/243/23 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Мурашка С.І. 
за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи: 
позивач –   ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 , 
третя особа без самостійних вимог - Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Міхальова Вікторія Вікторівна, на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 20 жовтня 2022 року у складі судді Шевченко І.М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, про визначення місця проживання дитини. 
В обґрунтування первісного позову ОСОБА_1 посилалася на те, що вони з відповідачем перебували у шлюбі, зареєстрованому 30 липня 2005 року в Підвисоцькій сільській раді Новоархангельського району Кіровоградської області, актовий запис №08. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 вересня 2013 року по справі №404/6314/13-ц шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом із розірванням шлюбу судом було розглянуто і питання стягнення аліментів із відповідача на її користь на утримання дитини, оскільки дочка залишилася проживати з нею. У 2013 року близько 9 місяців вони проживали окремо один від одного, пізніше налагодили відносини та відновили стосунки, у результаті чого знову деякий час проживали разом. У подальшому їх стосунки знову погіршились, що призвело до припинення шлюбних відносин і відповідач прийняв рішення переїхати жити окремо. З початку квітня 2021 року відповідач не проживає з нею та дочкою, стосунки не підтримує. Дочка ОСОБА_4 проживає з нею та перебуває повністю на її утриманні. На даний час вона хвилюється за дитину, оскільки відповідач має фінансові борги, відповідач поводить себе непрогнозовано. Посилаючись на зазначені обставини просила суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 20 жовтня 2022 року задоволено позов. Визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 за її місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням  ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача адвокатка Міхальова В.В. підтримала доводи апеляційної скарги, просила задовольнити її в повному обсязі.
Представник позивача адвокатка Сьора О.М. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Третя особа без самостійних вимог у судове засідання свого представника не направила. Про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності представника третьої особи без самостійних вимог на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із закриттям провадження у справі, виходячи з такого.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували у шлюбі, що був зареєстрований 30 липня 2005 року в Підвисоцькій сільській раді Новоархангельського району Кіровоградської області, актовий запис №08.
Від шлюбу сторони мають дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.19).
Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 вересня 2013 року по справі №404/6314/13-ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу),але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття (а.с.12).
Згідно з висновком Виконавчого комітету Кропивницької міської ради від 26 листопада 2021 року №6224/49-05-24, затвердженим рішенням від 14 грудня 2021 року №962, дитина ОСОБА_3 поживає постійно з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 . Громадянин ОСОБА_2 письмово повідомив, що не заперечує проти проживання дочки - ОСОБА_3 з матір`ю, тому не надав необхідних документів, необхідних для визначення проживання з ним. Вирішено вважати за доцільне визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.81,82).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції, враховуючи зібрані у справі докази, відсутність заперечень з боку відповідача щодо визначення місця проживання дочки з матір`ю, дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 про визначення місця проживання дочки з нею підлягає задоволенню.
Однак, з висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки суд дійшов такого висновку з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
Згідно із статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно з ч.2, ч.8, ч.9 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Згідно з частиною 1 статті 161 СК України у разі, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Однак, на думку колегії суддів, матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини.
Судом встановлено, що на момент розгляду справи ОСОБА_3 проживає постійно з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 .
Як свідчить іпотечний договір, укладений 15 серпня 2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_2 , зазначена квартира АДРЕСА_3 , придбана в іпотеку (а.с.4-10).
Також встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами розподілу майна не відбулося та сторони не заперечують, що вказана квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Іншого нерухомого майна у відповідача не встановлено, що вказує на те, що дитина залишиться проживати у зазначеній квартирі.
Про відсутність спору між сторонами указано і у висновку Органу опіки та піклування, де зазначено: « ОСОБА_2 не заперечує проти проживання доньки ОСОБА_3 з матір`ю, тому не надав необхідних документів, необхідних для визначення проживання з ним».
Окрім того, під час підготовки висновку органом опіки та піклування було однобічно досліджено питання щодо визначення місця проживання дитини саме з матір`ю. При цьому не досліджувались обставини щодо визначення місця проживання дитини з батьком, зважаючи на його відсутність поданих ним документів та претензій відносно місця проживання дитини з матір`ю, що у свою чергу також вказує на взагалі відсутність такого спору як на момент звернення до суду, так і на момент вирішення справи у суді.
У постанові від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18 (провадження №61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише у разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.
Нормами пункту другого частини першої статті 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
З урахуванням викладеного відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
За змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.
Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір між сторонами.
Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову.
Отже, дослідивши та оцінивши у сукупності вимоги за даним пред`явленим предметом спору апеляційний суд дійшов висновку, що між сторонами на момент звернення до суду та на момент вирішення справи у суді відсутній спір з питання місця проживання їх спільної дитини.
З урахуванням викладеного відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Крім того, відповідно до частини третьої статті 160 СК України у разі, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що на момент ухвалення рішення ОСОБА_3 вже виповнилося 14 років і в порядку зазначеної вище норми вона сама вже визначає своє місце проживання, про що вона і підтвердила у судовому засіданні суду першої інстанції, зазначивши про те, що у неї позитивні стосунки і з батьком, і з матір`ю, проте бажає проживати разом із матір`ю. 
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Враховуючи зазначене апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення та закриття провадження у справі, оскільки наведені позивачем обставини та долучені до справи докази свідчать про відсутність предмета спору, що дає підстави для застосування положень п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 377, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Міхальова Вікторія Вікторівна, задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 20 жовтня 2022 року скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог - Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, про визначення місця проживання дитини закрити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 26 січня 2023 року.

Головуючий суддя         О.І. Чельник

Судді         C.М. Єгорова

        С.І. Мурашко