ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
15 лютого 2023 року
м. Київ
 
справа № 243/2525/21
провадження № 51-763км22  
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                  ОСОБА_5 ,
засудженого                                               ОСОБА_6  (у режимі відеоконференції),
захисника                                                    ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого 
ОСОБА_6 на вирок Донецького апеляційного суду від 19 січня 2022 року у кримінальному провадженні стосовно
 
ОСОБА_6 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Билбасівка, Слов`янського району Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, пунктами 1, 9 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).
 
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 вересня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено:
за ч. 1 ст. 115 КК - до покарання у виді 10 років позбавлення волі; 
за  пунктами 1, 9, ч. 2 ст. 115 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 
15 років; 
за ч. 2 ст. 185 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. 
 
На підставі ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.  
 
Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави - вартість залучення експертів у розмірі 49 512, 52 грн.
 
Вирішено питання щодо речових доказів.
 
За цим вироком установлено, що 18 грудня 2020 року ОСОБА_6 зустрів потерпілого ОСОБА_8 , який запропонував розпити разом алкогольні нопої. Після чого, вони прийшли до квартири потерпілого, де також знаходились потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .  Взявши грошові кошти, ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_8 , в період часу 21:00 по 23:00 цього ж дня, більш точного часу не встановлено, пішли до продуктового магазину. Коли вони приходили повз гаражі, між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин.
 
Під час конфлікту ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою умисного протиправного позбавлення життя  ОСОБА_8 , розуміючи, що в результаті його злочинних дій може наступити смерть останнього, та бажаючи настання таких наслідків, дістав зі своїх штанів мотузку, яку накинув на шию ОСОБА_8 та почав її стягувати. В результаті вищевказаних дій ОСОБА_6 настала смерть потерпілого ОСОБА_8 . ОСОБА_6 з метою приховання тіла потерпілого відтягнув останнього за гаражі неподалік від місця вчинення кримінального правопорушення. 
 
Знаючи, що його бачили в квартирі ОСОБА_8 та можуть його викрити, з метою приховання умисного вбивства ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, повернувся до квартири, де побачив ОСОБА_9 , яка стояла спиною до нього, накинув їй мотузку на шию та почав її здавлювати. Після того, як ОСОБА_9 перестала подавати ознаки життя, ОСОБА_6 взяв зі столу ніж, яким перерізав шию ОСОБА_9 .
 
Далі, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 попрямував у загальну кімнату квартири, де знаходилась ОСОБА_10 , наблизившись до якої накинув їй мотузку на шию, почав її здавлювати та коли остання припинила подавати ознаки життя ОСОБА_6 взяв ніж та перерізав їй шию.
 
Крім того, після заподіяння смерті потерпілим, ОСОБА_6 продовжував перебувати у квартирі, де у нього виник умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме крадіжку цінностей. 
 
ОСОБА_6 , будучи особою раніше судимою за крадіжку, повторно з корисливих мотивів викрав грошові кошти і майно потерпілих на загальну суму 711, 47 грн та з місця вчинення кримінального правопорушення зник. 
Вказані дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині; за пунктами 1, 9 ч. 2 ст. 115 КК, як умисне вбивство двох або більше осіб та з метою приховати інше кримінальне правопорушення або полегшити його вчинення; за ч. 2 ст. 185 КК, як крадіжка, вчинена повторно.
Донецький апеляційний суд 19 січня 2022 року вирок місцевого суду стосовно 
ОСОБА_6 в частині призначеного покарання за пунктами 1, 9 ч. 2 
ст. 115 КК скасував та призначив йому покарання у виді довічного позбавлення волі.
 
На підставі ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначив ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі.  
 
В іншій частині вирок залишено без змін. 
 
Вимоги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі  засуджений не погоджується з вироком суду апеляційної інстанцій в частині призначеного йому покарання за пунктами 1, 9 ч. 2 ст. 115 КК у виді довічного позбавлення волі. Вважає, що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі та порушує норми Конституції України. Просить переглянути вирок апеляційного суду та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років. 
 
На обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідно до ст. 8 Конституції України, Основний Закон має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Вказує, що відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року  "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", Конституцією України кожній людині гарантовано право звернутись до суду для захисту своїх конституційних прав і свобод. Конституція має найвищу  юридичну  силу,  а  її  норми є нормами  прямої дії. Це зобов`язує суди при розгляді конкретних справ керуватись насамперед нормами Конституції України.
 
Акцентує увагу, на рішенні Конституційного Суду України № 6-р(II)/2021 від 16 вересня 2021 року. Вказує, що призначення йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі без перспективи звільнення, є несумісним із вимогами ст. 28 Конституції України. Таким чином на переконання скаржника, апеляційний суд не мав права призначати йому покарання у виді довічного позбавлення волі, оскільки таке покарання позбавляє перспективи звільнення.  
   
Потерпіла ОСОБА_11 була належним чином повідомлена про дату, час і місце касаційного розгляду, однак, у судове засідання не з`явилася. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлення про поважність причин її неприбуття до Суду від неї не надходило.
  
Позиції інших учасників судового провадження в судовому засіданні
 
Засуджений ОСОБА_6 підтримав доводи, викладені у своїй касаційній скарзі і просив її задовольнити.
 
Захисник ОСОБА_7  підтримав доводи касаційної скарги підзахисного і  просив її задовольнити.
 
Прокурор вважала, що доводи засудженого є необґрунтованими, рішення суду апеляційної інстанції в частині призначеного покарання у виді довідного позбавлення волі відповідає вимогам Кримінального закону. Просила суд відмовити у задоволенні касаційної скарги засудженого, а вирок апеляційного суду залишити без зміни. 

 
Мотиви Суду
 
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого, вислухавши позицію захисника та прокурора, перевіривши доводи касаційної скарги і матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга засудженого  задоволенню не підлягає з огляду на таке.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. За частиною 2 цієї статті суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Статтею 438 КПК визначено, що предметом перегляду справи в касаційному порядку є у тому числі невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
 
Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 та кваліфікація його дій у касаційній скарзі не оспорюються.
 
Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (ст. 414 КПК).
 
Доводи засудженого, що призначене апеляційним судом покарання за пунктами 1, 9 
ч. 2 ст. 115 КК у виді довічного позбавлення волі не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі,на думку колегії суддів, є безпідставними.
 
Відповідно до вимог ст. 64 КК довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.
 
З матеріалів провадження убачається те, що апеляційний суд, за результатами розгляду апеляційної скарги прокурора встановив, що призначаючи покарання ОСОБА_12 за пунктами 1, 9 ч. 2 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на певний строк, місцевий суд  не дотримався загальних засад призначення покарання визначених 
ст. 65 КК. 
Так, зокрема апеляційний суд установив, що суд першої інстанції не в повній мірі та  формально врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими злочинами (ч. 1 ст. 115, пунктами 1, 9 ч. 2 ст. 115 КК), обставини їх вчинення, їхній суспільно небезпечний характер, особу 
ОСОБА_6 , його поведінку, який після скоєння злочинів з місця події зник, а з метою приховування умисного вбивства спланував та реалізував злочинний умисел на позбавлення життя дружини загиблого та особи похилого віку (лежачої бабусі-інваліда).
Обґрунтовуючи свій висновок щодо виду покарання засудженому, та приймаючи  рішення про необхідність скасування вироку місцевого суду в частині визначеного покарання на певний строк та призначення покарання за кримінальне правопорушення, передбачене  пунктами1, 9 ч. 2 ст. 115 КК у виді довічного позбавлення волі суд апеляційної інстанції зважив на обставини вчинення злочинів, їх наслідки у виді смерті трьох людей, спосіб вчинення вбивств при обтяжуючих обставинах, дані про особу ОСОБА_6 , який є особою працездатного віку, однак не працює і не займається суспільно-корисною працею, не має постійного джерела доходів, за місцем проживання характеризується посередньо, схильний до вживання алкогольних напоїв та наркотичних речовин, його поведінку у минулому, а саме 26 лютого 2015 року його засуджено Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ухвали суду від 25 травня 2017 року його звільнено від відбуття покарання умовно-достроково на невідбутий строк 11 місяців 5 днів. Тим самим ОСОБА_6 на шлях виправлення не став та висновків не зробив і знову вчинив особливо тяжкі кримінальні правопорушення, а саме умисне вбивство трьох людей і після цього корисливий злочин. Покарання у виді позбавлення волі на певний строк на переконання апеляційного суду, не буде сприяти його виправленню та попередженню вчиненню ним нових злочинів.
Окрім цього апеляційний суд встановив, що вчиненні ОСОБА_6 злочини мають підвищений рівень суспільної небезпеки, направлений проти закріплених Конституцією України природних і невідчужуваних прав людини, а саме проти її життя і здоров`я, які визнаються найвищою соціальною цінністю. Вказане свідчить  про нехтування останнім загальнолюдськими моральними цінностями, крайню зневагу до людського життя та вказують на виключну небезпеку його особи для суспільства. 
При цьому суд апеляційної інстанції визнав обставиною, що пом`якшує покарання - щире каяття таобставинами, що обтяжують покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, щодо особи похилого віку та рецидив злочинів.    
Таким чином, суд апеляційної інстанції  дійшов висновку, що справедливим є застосування щодо ОСОБА_6 найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією пунктів 1, 9 ч. 2 ст. 115 КК - довічного позбавлення волі. 
Колегія суддів погоджується з тим, що апеляційний суд визнав підвищений рівень  суспільної небезпеки вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення йому остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі, оскільки покарання на певний строк не забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та не слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК.
Слушною є позиція апеляційного суду, який обґрунтовуючи призначення покарання у виді довічного позбавлення волі встановив, що ОСОБА_6 є суспільно-небезпечною особою, оскільки посягнув на життя і здоров`я трьох людей, що є найвищою соціальною цінністю. 
Колегія суддів вважає, що покарання у виді довічного позбавлення перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєних злочинів і особою винуватого, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде гарантувати безпеку для суспільства, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
 
Отже, застосування до ОСОБА_6 виняткової міри покарання у виді довічного позбавлення волі належним чином мотивовано в рішенні апеляційного суду із посиланням на встановлені обставини вчинених злочинів, які належать до злочинів проти життя і здоров`я особи, повною мірою враховано суспільно небезпечний характер цих дій, їх наслідки і дані, що характеризують засудженого.
 
Посилання засудженого ОСОБА_6 у касаційній скарзі, як на підставу скасування рішення апеляційного суду в частині призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі  на  встановлення Конституційним Судом України неконституційності приписів ч. 1 
ст. 81 ч. 1 ст. 82 КК є безпідставним.
Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року 
№ 6-р(II)/2021, на яке засуджений посилається як на підставу своїх вимог, не констатує невідповідності Основному Закону тих кримінально-правових норм, що встановлюють довічне позбавлення волі, як вид покарання.
Цим рішенням визнано неконституційними положення ч. 1 ст. 81 і ч. 1 ст. 82 КК у зв`язку з неможливістю умовно-дострокового звільнення від відбування цього заходу примусу (довічне позбавлення волі) і заміни невідбутої його частини більш м`яким. 
Пункт 4.1 рішення Конституційний Суд України зобов`язав Верховну Раду України усунути невідповідність окремих положень КК Основному Закону шляхом запровадження правового механізму, здатного забезпечити засудженим до довічного позбавлення волі реалістичну перспективу звільнення.
Таким чином покарання у виді довічного позбавлення волі, не було визнано таким, що не відповідає Конституції України. 
Водночас, Законом України від 18 жовтня 2022 року № 2690-IX (чинним від 6 листопада 2022 року) «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» внесено зміни до кримінального закону. Зокрема, положеннями ч. 5 ст. 82 КК, в новій редакції  передбачено, що покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі на строк від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.
У розділі VIII КПК встановлено, що зазначені в ст. 537 КПК питання, зокрема передбачені пунктами 2-4 вказаної статті, вирішуються під час виконання вироку в порядку ст. 539 КПК місцевим судом, у межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.
Таким чином, переконливих доводів про необхідність призначення менш суворого покарання в касаційній скарзі засудженого не наведено, у зв`язку з чим вважати призначене покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, підстав не вбачається. 
 
Вирок суду апеляційної інстанції є законним, обґрунтованим і мотивованим, а також таким, що відповідає вимогам статей 370, 419, 420 КПК.
 
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.
 
Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд 
 
ухвалив:
 
Вирок Донецького апеляційного суду від 19 січня 2022 року у кримінальному провадженні стосовно  ОСОБА_6  залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                       ОСОБА_3