Справа № 161/4205/22 	Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/82/23  	  Доповідач: Данилюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
17 січня 2023 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Данилюк В. А.,
суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,
секретаря Савчук Т. Ф.,
з участю: 
представника позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу запозовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут», про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Хомич Олени Володимирівни на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 жовтня 2022 року,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ТОВ «Волиньелектрозбут», про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.
В обґрунтування вимог вказує, що він з 28 серпня 2003 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають трьох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З метою покращення умов проживання сім`я уклала договір про пайову участь у кооперативі «ЖБК Еталон» №46 від 11 грудня 2009 року, предметом якого є узгодженість сторін про організацію будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 . Після завершення будівництва 10 жовтня 2019 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 . На початку грудня 2021 року відповідач разом із дітьми без попередження покинула вказану квартиру та переїхала проживати до своєї матері в смт. Олику Рівненської області. 24 січня 2022 року позивач захворів на коронавірусну хворобу та в період з 02 лютого 2022 року по 18 лютого 2022 року перебував на лікуванні. Під час перебування позивача на листку непрацездатності, відповідач звернулась до ТОВ «Волиньелектозбут» із заявою про відключення квартири АДРЕСА_2 від електропостачання. Вказане відключення призвело також до відключення опалення в житловому приміщенні (в тому числі в зимовий період). Вказані дії відповідача розцінюються як такі, що спрямовані на створення неможливих умов для проживання позивача у зазначеній квартирі.
З огляду на наведене, ОСОБА_4 просить суд визнати за ним право користування квартирою АДРЕСА_2 та зобов`язати відповідача не чинити перешкод у праві користування житлом, надавши йому право укладення договорів з користування комунальними послугами.
       Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 жовтня 2022 року позов задоволено повністю.
Визнано за ОСОБА_4 право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_2 .
Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_4 в користуванні житлом, а саме: квартирою АДРЕСА_2 , зокрема у праві користування комунальними послугами.
Надано ОСОБА_4 право на укладення договорів з послуг електропостачання, водопостачання та водовідведення, газопостачання в квартирі АДРЕСА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. сплаченого судового збору.
       Не погоджуючись з рішенням суду представник відповідача адвокат Хомич О. В. подала апеляційну скаргу,вважає, що рішення є незаконним та не обґрунтованим, зокрема таким, що прийнято з допущенням помилок як у питаннях факту, щодо встановлення обставин у справі, так і в питаннях права, у застосуванні норм матеріального та процесуального права. Наголошує, що відповідач не чинила та не чинить жодних перешкод у користуванні зазначеною квартирою позивачу, а тому заявлений позов є нічим іншим, як зловживання своїми процесуальними правами та намаганням створити штучні докази вмотивованості своїх вимог у іншій справі щодо поділу спільного майна подружжя. У справі відсутні належні і допустимі докази, що підтверджували б інше, а тому відсутні правові підстави для задоволення даного позову, просить рішення скасувати,у задоволені позову відмовити.
       Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши думку представника позивача, яка підтримала апеляційну скаргу, відповідача та представника відповідача, які заперечили апеляційну скаргу, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2003 року, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 травня 2022, що набрало законної сили (а.с.70-72).
В період шлюбу за відповідачем було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №184725436 від 15.10.2019 року (а.с.10).
Як вбачається із копії паспорта позивача ОСОБА_4 , і це не заперечується відповідачкою, його місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.33, зворот).
Згідно відповіді ПрАТ «Волиньобленерго» на адвокатський запит №1315-4378 від 29.08.2022 року договір про надання послуг з розподілу електричної енергії на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , укладено з ОСОБА_2 , яка 16.06.2022 року звернулась до ПрАТ «Волиньобленерго» із заявою про припинення постачання електричної енергії за вказаною адресою. Розподіл електричної енергії було припинено з 18.02.2022 року.
Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. 1 ст.61СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно дост.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Отже, у період перебування сторін у шлюбі, відповідачка набула право власності на спірну квартиру, яка у силу приписів частини 3 статті 368 ЦК України та ст. 60 СК України, є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_4 в силу презумпції спільноті майна подружжя є співвласником квартири по АДРЕСА_3 , має право користування даною квартирою, і, оскільки йому чиняться перешкоди у користуванні цією квартирою, то його вимоги щодо усунення перешкод у користуванні підлягають до задоволення.
З такими висновками суду не можна погодитися, враховуючи, що вони є передчасними, не відповідають встановленими обставинам справи та нормам процесуального права.
Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
У силу ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до вимог ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
З матеріалів справи убачається, що квартира по АДРЕСА_3 дійсно придбана під час перебування у шлюбі сторін, а тому позивач ОСОБА_4 є співвласником зазначеної квартири, оскільки його право не оспорено, він зареєстрований за даною адресою, проживає там та користується даним жилим приміщенням.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Звертаючись із позовом про усунення перешкод в користуванні квартирою, позивач покликається на те, що шляхом відключення постачання електроенергії в квартиру йому чиняться перешкоди в користуванні нею. Разом з тим, на підтвердження своїх доводів ним надано лише лист ПрАТ «Волиньобленерго»  №1315-4378 від 29.08.2022 року  про те, що відповідачка ОСОБА_8 зверталася з приводу відключення електроенергії у квартирі ще 16.06.2022 року, тоді як постачання електроенергії припинено 18.02.2022 року. Доказів того, що відповідачка звернулася з такою заявою саме з метою перешкоджання у користуванні житлом позивачу не надано. 
При цьому, позивач ОСОБА_4 , будучи співвласником даної квартири і споживачем послуг за вказаною адресою, мав право звернутися до підприємства, яке надає послуги з електропостачання, особисто та надати відповідні документи для укладення відповідного договору та відкриття особового рахунку для оплати таких послуг.
Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово–комунальні послуги» індивідуальний споживач – фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна і отримує житлово – комунальну послугу для власних потребта з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово – комунальної послуги.
Будь – яких доказів звернення до співвласника – відповідачки у справі та до ТзОВ «Волиньелектрозбут», або до інших надавачів послуг про укладення такого договору та відмови у дачі згоди на таку вимогу позивачем ОСОБА_4 не надано.
Суд першої інстанції, правильно покликавшись на вимоги даного Закону, не звернув уваги на цю обставину і зробив передчасний висновок про порушене право позивача ОСОБА_4 у користуванні майном, зобов`завши відповідачку ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні квартирою та зазначивши у резолютивній частині рішення про надання позивачу права на укладення договорів з послуг електропостачання, водопостачання, водовідведення, газопостачання у спірній квартирі, тоді як це право ніким не оспорене та не заперечується, оскільки доказів на підтвердження порушення права позивача зі сторони відповідачки або третьої особи не здобуто під час розгляду справи.
Будь –яких інших доказів того, що відповідачкою ОСОБА_2 чиняться позивачу перешкоди у користуванні спірною квартирою, не встановлено. Навпаки, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2022 року видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_4 , яким заборонено ОСОБА_4 перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_2 та їх спільних дітей строком на 6 місяців, що свідчить про те, що саме ОСОБА_4 порушував правила співжиття, що робило неможливим проживання з ним в одному жилому приміщенні.
На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи та порушенням норм процесуального права необхідно скасувати та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги,з урахуванням положень ст.141 ЦПК України, понесені відповідачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) підлягають відшкодуванню.
За ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Керуючись статтями 268, 367, 368, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Хомич Олени Володимирівни задовольнити.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 жовтня 2022 року в даній справі скасувати.
В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут», про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1498 (одна тисяча чотириста дев`яносто вісім) гривень 60 копійок судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 січня 2023 року.

Головуючий 

Судді :