ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року 
м. Київ
справа № 160/8707/21
провадження № К/990/27008/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Уханенка С. А., Шевцової Н. В.,
розглянув у порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито 
за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року (суддя Кучма К. С.) і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2022 року (судді: Прокопчук Т. С., Шлай А. В., Круговий О. О.) та
в с т а н о в и в:  
1. У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просила:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у нездійсненні нового розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні та невиплати їй одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації, які вона отримувала під час проходження військової служби;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити новий розрахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації, які вона отримувала під час проходження військової служби з урахуванням раніше виплачених сум.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при розрахунку, а потім і виплаті одноразової грошової допомоги (яку передбачено частиною другою статті 15 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) відповідач не врахував щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачувалася їй відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі - Постанова № 889). 
Внаслідок цього сума одноразової грошової допомоги, яку позивачці виплатили у зв`язку зі звільненням з військової служби, була меншою, ніж належало бути, якби відповідач зважив на згадану виплату. 
3. Обставини, які встановили суди попередніх інстанцій, стисло можна викласти так. 
ОСОБА_1 проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .  
Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 16 червня 2017 року №  140 позивачка виключена зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення з 16 червня 2017 року (у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас «у зв`язку із закінченням строку контракту»).
Як можна зрозуміти зі встановлених у справі обставин, Військова частина НОМЕР_1 виплатила ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку зі звільненням з військової служби, але розрахувала цю допомогу без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачувалася ОСОБА_1 відповідно до Постанови №  889. 
Позивач звернулася до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просила здійснити новий розрахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50  % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби ОСОБА_1 з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації які вона отримувала під час проходження військової служби; виплатити їй своєчасно невиплачену частину одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50  % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації, які позивач отримувала під час проходження військової служби.
Військова частина НОМЕР_1 листом від 11 серпня 2020 року повідомила, що відповідно до вимог законодавства, яке діяло на момент розрахунку, щомісячна додаткова грошова винагорода не входила до розрахунку одноразових додаткових видів грошового забезпечення. 
Тобто Військова частина НОМЕР_1 відмовила позивачці у перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, у зв`язку з чим остання звернулася з цим позовом до суду. 
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій
4. Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 04 серпня 2021  року (яке Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 25 січня 2022  року залишив без змін) задовольнив позов повністю:
Визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у нездійсненні ОСОБА_1 нового розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні та не виплати їй одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50  % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації, які вона отримувала під час проходження військової служби; 
Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 новий розрахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50  % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації, які вона отримувала під час проходження військової служби з урахуванням раніше виплачених сум.
5. Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зазначив, що відмова відповідача щодо перерахунку одноразової грошової допомоги, як того просила позивач, ґрунтується на нормах Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №  260 (далі - Інструкція №  260).
З покликанням на частину четверту статті 9 Закону № 2011-ХІІ і спираючись на правову позицію Верховного Суду у справі № 826/3398/17 (постанова від 31 липня 2019 року) суди попередніх інстанцій зазначили, що Міністр оборони України може лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, а не визначати розмір одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення.
За змістом судових рішень, при визначенні розміру грошового забезпечення має застосовуватися Закон № 2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.
Зваживши на те, що згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 № 605 від 11 серпня 2020  року позивач щомісяця протягом 24 місяців поспіль перед звільненням отримувала додаткову грошову винагороду, суди попередніх інстанцій зазначили, що зазначена винагорода не є одноразовим видом грошового забезпечення, тому відповідач протиправно не включив цю виплату до складу грошового забезпечення позивача, з якого їй нарахована одноразова грошова допомога при звільненні.
Касаційне оскарження
6. У касаційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 просить скасувати судові рішення судів першої і апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Касаційну скаргу її автор подав з підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у зв`язку з чим зазначив, що суд апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не зважив на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 16 липня 2020 року у справі № 820/5473/17, від 03 квітня 2019 року у справі №  808/2189/16, від 31 січня 2019 року у справі № 522/24664/16-а, від 19 червня 2018 року у справі №  825/1138/17, від 01 березня 2018 року у справі № 761/17387/17.
Відповідач, покликаючись на окремі приписи Інструкції № 260, Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 24 жовтня 2016 року № 550 (далі - Інструкція № 550), наголосив на тому, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка виплачується військовослужбовцям відповідно до Постанови № 889, не входить до структури і складу щомісячного грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується і виплачується одноразова грошова допомога, передбачена статтею 15 Закону № 2011-ХІІ.
Саме така правова позиція відображена у зазначених судових рішеннях Верховного Суду, які, з погляду заявника, мали бути враховані при застосуванні норм матеріального права під час вирішення цієї справи. 
Ухвалою від 30 листопада 2022 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження з наведених підстав. 
7. Представник ОСОБА_1 - адвокат Острицький А. О. подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити оскаржені судові рішення без змін. З-поміж іншого зазначив про те, що питання, яке порушив скаржник у касаційній скарзі, уже було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 825/997/17 (постанова від 10 листопада 2021 року). У цій справі суд касаційної інстанції дійшов висновку, що щомісячна додаткова грошова допомога входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби. 
Представник позивача зазначив також, що відповідач у касаційній скарзі покликається на судові рішення, які не є актуальними в тому сенсі, що позиція, яка у них висловлена, уже змінена пізнішим (у часі) судовим рішенням, яким є постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 825/997/17. 
Релевантні джерела права  
8. Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: 
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 9 Закону № 2011-ХІІ порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно з абзацом першим і четвертим частини другої статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.
9. Відповідно до пункту до пункту 38.1 Інструкції № 260 (яка була чинна у період звільнення позивачки з військової служби і виключення її зі списків особового складу військової частини і визначала порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби) особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
10. Згідно з абзацами першим-другим пункту 38.6 Інструкції № 260 військовослужбовцям, які звільняються з підстав, зазначених у пунктах 38.1 та 38.2 цієї Інструкції, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються звільненим з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).
11. За пунктом 1 Постанови № 1294 (яка була чинна у період звільнення позивачки з військової служби і виключення її зі списків особового складу частини) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
12. За текстом пункту 1 Постанови № 889 (яка була чинна у період звільнення позивачки з військової служби і виключення її зі списків особового складу військової частини) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) передбачено щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі (з 1 липня 2014 року), що не перевищує місячне грошове забезпечення (підпункт 2). 
Згідно із пунктом 2 Постанови № 889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
13. На виконання Постанови № 889 Міністр оборони України наказом від 15  листопада 2010 року № 595 затвердив Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (далі - Інструкція № 595). Ця Інструкція визначала порядок та умови виплати особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці), які займають посади в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), щомісячної додаткової грошової винагороди.
14. На підставі наказу Міністра оборони України від 24 жовтня 2016 року № 550 згадана Інструкція № 595 втратила чинність, натомість затверджено іншу Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (наразі теж втратила чинність, але була чинна у період звільнення позивачки з військової служби і виключення її зі списків особового складу військової частини) 
Відповідно до пунктів 3, 4 Інструкції № 550 до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).
Виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами, але не раніше дня видання наказу про призначення, і до дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно (у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами, до яких вони допущені наказами відповідних командирів (начальників)).
Відповідно до пункту 5 Інструкції № 550 винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників). 
За пунктами 8-10 Інструкції № 550 винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.
Командир (начальник) військової частини (установи, організації) має право зменшувати розміри винагороди за: порушення статутних правил несення служби; особисті незадовільні показники командирської, бойової та мобілізаційної підготовки; уживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) у службовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння); порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів, які призвели до поломок військової (спеціальної) техніки й озброєння, пошкодження майна, інших матеріальних збитків, а також завдали шкоди здоров`ю військовослужбовців або інших осіб.
Військовослужбовцям зменшується розмір винагороди згідно з наказами командирів (начальників) за той місяць, у якому були допущені ці порушення, або за місяць, у якому ці накази надійшли до військової частини.
Висновки Верховного Суду   
15. Спираючись на встановлені в цій справі обставини можна виснувати, що спору щодо отримання позивачкою щомісячної додаткової грошової винагороди - під час проходження нею військової служби - відповідно до Постанови №  889 не було; так само не виникало спору й щодо її права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої статтею 15 Закону № 2011-ХІІ, положення якої написані вище. 
Нагадаємо, що причиною спору і звернення за його вирішенням до суду стало те, що сума одноразової грошової допомоги при звільненні, яку виплатили позивачці, була визначена/розрахована без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачувалася їй відповідно до Постанови №  889. 
16. Судова практика суду касаційної інстанції стосовно цього питання тривалий час була непослідовною. На прикладі цієї справи зауважимо, що суди попередніх інстанцій при вирішенні спору взяли до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 31 липня 2019  року у справі №  826/3398/17. Відповідач тимчасом зазначив про те, що суди не зважили на висновки цього суду, викладені в постановах від 16 липня 2020 року у справі № 820/5473/17, від 03 квітня 2019 року у справі №  808/2189/16, від 31 січня 2019 року у справі № 522/24664/16-а, від 19 червня 2018 року у справі № 825/1138/17, від 01 березня 2018 року у справі №  761/17387/17. Це власне і слугувало підставою для касаційного оскарження судових рішень у цій справі. 
Розбіжність підходів до вирішення спорів на кшталт того, який є в цій справі, полягала в тому, чи вважати щомісячну додаткову грошову винагороду, яку отримував військовослужбовець відповідно до Постанови № 889, складовою грошового забезпечення, яке є базою для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні (виплату якої передбачено частиною другою статті 15 Закону № 2011-ХІІ). 
Суди попередніх інстанцій у цій справі виходили з того, що щомісячну додаткову грошову винагороду позивачка отримувала щомісяця аж до звільнення з військової служби. З цього вони дійшли висновку, що зазначена виплата не була одноразовим видом грошового забезпечення і в розумінні Закону № 2011-ХІІ (статті 9 Закону №  2011-ХІІ) є складовою грошового забезпечення, з якого, відтак, має розраховуватися одноразова грошова допомога при звільненні.
17. Зважаючи на заявлені підстави касаційного перегляду в цій справі, колегія суддів зазначає, що судові рішення Верховного Суду, на які покликається скаржник у касаційній скарзі, були ухвалені до того, як Велика Палата Верховного Суду постановою від 10 листопада 2021 року у справі № 825/997/17 відступила від висновків, викладених у постановах Верховного Суду України у постановах від 04  листопада 2014 року у справі № 21-473а14, від 03 березня 2015 року у справі № 21-32а15 та від 19 травня 2015 року у справі № 21-466а15. 
Висновки Верховного Суду України, викладені у перелічених постановах, стосувалися усунення розбіжностей у застосуванні статті 9 Закону № 2011-XII та Постанови № 889 і полягали в тому, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена Постановою № 889 та Інструкцією № 595, затвердженою на виконання Постанови №  889, має тимчасовий характер, оскільки виплата такої винагороди дозволена за наявності наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) або вищого командира (начальника) залежно від настання спеціальних обставин, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, тому вона не включається до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.
Правова позиція Верховного Суду України була врахована й під час розгляду справ, на які покликається відповідач в касаційній скарзі як приклад правильного правозастосування. Проте задля забезпечення єдності судової практики у цій категорії спорів, колегія суддів бере до уваги саме правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 10 листопада 2021 року у справі №  825/997/17, як таку, що ухвалена пізніше і якою змінені існуючі доти підходи до розуміння структури грошового забезпечення військовослужбовців (стаття 9 Закону № 2011-ХІІ) в аспекті включення до її складу щомісячного додаткового грошового забезпечення, яке виплачувалося відповідно до Постанови № 889. 
На цьому наголосила також Велика Палата Верховного Суду у згаданій постанові, зауваживши, що незалежно від того, чи перераховані всі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30  січня 2019 року у справі № 755/10947/17).
18. Отож Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2021 року у справі №  825/997/17 зазначила, що встановлення підзаконним нормативно правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили. 
За текстом цієї постанови, ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу. Враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, застосуванню підлягають норми Закону № 2011-ХІІ та Постанови № 889, а не інструкцій №№ 595, 550.  
З наведених мотивів, як зазначила Велика Палата Верховного Суду, не підлягають застосуванню також норми Інструкції № 260 в частині обмеження включення до грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, щомісячної додаткової грошової винагороди.
У підсумку Велика Палата Верховного Суду констатувала, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.
Правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 10  листопада 2021 року у справі №  825/997/17, згодом врахував Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постановах від 19 січня 2022 року у справі № 520/15971/2020, від 07 лютого 2022 року у справі №  240/3926/20.
19. З уваги на наведене, колегія суддів, переглянувши судові рішення судів попередніх інстанцій в межах заявлених доводів і вимог відповідно до статті 341 КАС України, дійшла висновку, що вони ухвалені з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що за правилами статті 350 КАС України є підставою залишити їх без змін.  
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359, Кодексу адміністративного судочинства України, суд
п о с т а н о в и в :
1. Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення. 
2. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2021  року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2022 року в цій справі залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          М. І. Смокович 
Судді                                                                                                    С. А. Уханенко 
                                                                                                    Н. В. Шевцова