ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3581/23 Справа № 216/3200/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бутенко М.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 216/3200/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Кішкіної І.В.
секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:
позивачка -  ОСОБА_1 , 
відповідач -  Акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського  районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2023 року, яке ухвалене суддею Бутенко М.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 18 січня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

       У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позвоом до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (АТ «УкрСиббанк») про визнання договору іпотеки № 11388968000-3 від 29.08.2008 року недійсним з моменту його вчинення.
Позов мотивовано тим, що між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11388968000 від 29.08.2008 року, з кінцевим терміном його виконання до 29.08.2029 року.
В забезпечення вищезазначеного кредитного договору, було укладено Договір іпотеки №11388968000-3 від 29.08.2008 року, згідно з яким Іпотекодавець повинен передати в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та є власністю Іпотекодавця. 
29.08.2008 року позивачкою було укладено в нотаріальній конторі приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Літвінової І.І. Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , відповідно до якого Продавець передає у власність трьохкімнатну квартиру, а Покупець приймає дану квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 у власність і зобов`язується оплатити її вартість за ціною 347 222,00 грн. та на умовах, встановлених у цьому договорі. Розрахунок за квартиру було здійснено позивачем у присутності приватного нотаріуса в той же день і час, коли було посвідчено нотаріусом даний Договір купівлі-продажу. 
Згідно з ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. 
Право власності на придбану квартиру було позивачкою зареєстровано лише 02 вересня 2009 року на підставі рішення Виконавчого комітету Криворізької міської ради. 
Незважаючи на це, приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. посвідчується 29.08.2008 року в 17:16 години Договір іпотеки № 11388968000-3 тільки на підставі посвідченого нею ж Договору купівлі - продажу квартири від 09.08.2008 року № 5160, що є грубим порушенням норм Цивільного кодексу України, Закону України «Про іпотеку» (в редакції від 12.05.2006 року) та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року та Закону України «Про нотаріат». 
Позивачка зазначає про порушення принципу відповідності моральним засадам суспільства, яке, в такому випадку, закон визначає як зловживання правом, що відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України є підставою для недійсності правочину.
Окрім того, вчинений 29.08.2008 року Договір іпотеки № 11388968000 - 3 не було зареєстровано в Державному реєстрі Іпотек, як того вимагає Цивільний кодекс України та Закон України «Про Іпотеку». 
Враховуючи вищевикладені аргументи, позивачка вважає, що Договір іпотеки має бути визнаний судом недійсним як такий, що порушує публічний порядок щодо здійснення державної реєстрації правочину, шляхом внесення відомостей про нього до Реєстру іпотек, як того передбачає законодавство України, та є недійсним з моменту його вчинення.
Посилаючись на викладене, просила суд: визнати Договір іпотеки № 11388968000-3 від 29.08.2008 року недійсним з моменту його вчинення.
Рішенням Центрально-Міського  районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення Центрально-Міського  районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2023 року та ухвалу цього ж суду від 01 листопада 2021 року, залишивши без змін заочне рішення Центрально-Міського  районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 жовтня 2021 року, яким було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «УкрСиббанк» про визнання договору іпотеки № 11388968000-3 від 29.08.2008 року недійсним з моменту його вчинення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано тієї обставини, що право власності на придбану квартиру було позивачкою зареєстровано лише 02 вересня 2009 року на підставі рішення Виконавчого комітету Криворізької міської ради, тобто на момент укладення договору іпотеки остання не набула право власності на це майно в установленому порядку, а тому й не могла передати його в іпотеку. Крім того, зазначає, що вчинений 29.08.2008 року Договір іпотеки № 11388968000-3 не було зареєстровано в Державному реєстрі Іпотек, що свідчить про його недійсність з моменту укладення.
Вказані обставини були встановлені судом першої інстанції при ухваленні заочного рішення Центрально-Міського  районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 жовтня 2021 року, яке було безпідставно скасовано ухвалою цього ж суду від 01 листопада 2021 року.
Зазначає, що, при постановленні ухвали від 01 листопада 2021 року, суд не врахував заперечення представника позивачки, що й призвело до постановлення помилкової ухвали про скасування заочного рішення суду. Так, на думку позивачки, заява про перегляд заочного рішення була подана неповноважною особою, оскільки до заяви не було додано Договору про надання правової допомоги, укладеного адвокатом Демчуком О.В. з АТ «УкрСиббанк», на представництво останнього у суді. При цьому, наданий суду Ордер містить посилання на те, що цей Ордер видано АО «ЕВЕРЛІГАЛ», а згідно Реєстру адвокатів України Демчук О.В. здійснює індивідуальну адвокатську діяльність. Згідно ж наданих суду довіреностей на представництво інтересів АТ «УкрСиббанк», наявні посилання на різні договори щодо надання правничої допомоги. До того ж наголошує на тому, що заяву про перегляд заочного рішення суду було адресовано неповажному суду, а саме Центрально-Міському районному суду м.Кривого Рогу, замість Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Позивачка ОСОБА_1 та її представник не були повідомлені про час та місце судового засідання з розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд, у зв`язку з чим не мали можливості висловити свої заперечення. Судове засідання 01.11.2021 року відбулося з використанням представником АТ «УкрСиббанк» власних технічних засобів, тоді як жодної ухвали судом з цього приводу не постановлювалося, що призвело до порушення положень ст. 182 ЦПК України. 
Також вважає, що в матеріалах справи відсутні докази повної фіксації цього судового засідання, як 01.11.2021 року, так і 23.01.2023 року, тобто аудіо та відео фіксування судового засідання, що суперечить п. 3 ч. 3 ст. 2, п. 6 ч. 2 ст. 129 ЦПК України.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, представник відповідача АТ «УкрСиббанк» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили (представник відповідача АТ «УкрСиббанк» - адвокат Дворнікова А.Ю., будучи попередженою про те що, відповідно до ч. 5 ст. 212 ЦПК України, ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву, не забезпечила свою участь у режимі відеоконференції), що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.
Заслухавши суддю-доповідача перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 29.08.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (на теперішній час - АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту №11388968000, за умовами якого, Банк надав ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) у сумі 55 000,00 Доларів США, з відсотковою ставкою 14% річних.
В забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» (на теперішній час - АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 був укладений Договір іпотеки №11388968000-3 від 29.08.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. за реєстровим №5164, за умовами якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме - квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.3-4).
29.08.2008 року Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. був внесений запис до Державного реєстру правочинів №3105257 про укладення та посвідчення Договору купівлі-продажу квартири від 29.08.2008 року, посвідчений Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. за реєстровим номером 5160 (т. 1 а.с.6).
Згідно з витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , 29.08.2008 року був внесений запис про заборону на нерухоме майно №7827145 (т. 1 а.с. 40).
Згідно з витягом з Державного реєстру іпотек, Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , 29.08.2008 року був внесений запис про іпотеку №2513940 (т. 1 а.с. 39).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Договір іпотеки № 11388968000-3 від 29.08.2008 року за змістом та формою відповідає нормам матеріального права, які були чинними на момент його укладення, а тому відсутні правові підстави для визнання цього Договору недійсним з моменту його укладення.
Такий висновок є правильним, оскільки розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, застосував норми матеріального права, повно та всебічно з`ясував обставини справи, дослідив докази і надав їм належну оцінку.
Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За змістом частини першої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно з положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Оскільки іпотечний договір між сторонами було укладено 29.08.2008 року, то застосуванню до спірних правовідносин підлягає Закон України «Про іпотеку» в редакції від 12 травня 2006 року.
Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Статтею 3 цього Закону визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. 
Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно ст. 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: 
нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; 
нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; 
нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку, як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. 
Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору. 
Як вбачається з матеріалів справи, між АКІБ «УкрСиббанк» (на теперішній час - АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 був укладений Договір іпотеки №11388968000-3 від 29 серпня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. за реєстровим №5164, за умовами якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме - квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.3-4), що належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 29 серпня 2008 року, який посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. та зареєстровано у реєстрі за №5160 (т. 2 а.с. 32-34).
Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
У статті 334 ЦК України визначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 671 «Про затвердження Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів» (надалі - Порядок), в редакції на дату укладення спірного правочину, визначено, що державна реєстрація правочинів проводиться відповідно до вимог Цивільного кодексу України шляхом внесення відповідної інформації до Державного реєстру правочинів
У пункті 5 Порядку вказано, що державній реєстрації підлягає договір купівлі-продажу, міни земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна.
Пунктом 6 Порядку визначено, що державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Реєстру, одночасно з його нотаріальним посвідченням.
Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 29 серпня 2008 року, який посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. та зареєстровано у реєстрі за №5160, продавець ( ОСОБА_2 ) продає, а покупець ( ОСОБА_1 ) приймає у власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 32-34).
29.08.2008 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. вказаний Договір було зареєстрвоано в Державному реєстрі правочинів: номер витягу 6435948, номер правочину 3105257, реєстраційний номер 2513940 (т. 2 а.с. 37-38).
Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, право власності ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстроване відповідно до вимог законодавства, чинного на дату укладення правочину.
Доводи ж позивачки ОСОБА_1 про те, що право власності на придбану квартиру було позивачкою зареєстровано лише 02 вересня 2009 року на підставі рішення Виконавчого комітету Криворізької міської ради, тобто на момент укладення договору іпотеки остання не набула право власності на це майно в установленому порядку, колегією суддів не приймаються, оскільки, державна реєстрація не є способом набуття права власності, а лише становить засіб підтвердження фактів набуття речових прав на нерухоме майно (постанова Верховного Суду від 24.01.2020 року у справі № 910/10987/18).
Крім того, слід наголосити й на тому, що предметом іпотеки, станом на час укладення оспорюваного договору, могло бути нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому, а тому доводи позивачки ОСОБА_1 про те, що на момент укладення договору іпотеки остання не набула право власності на нерухоме майно, яке передано в іпотеку, у будь-якому разі не можуть бути підставою для визнання договору іпотеки недійсним, оскільки головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушення прав і законних інтересів особи, яка оспорює договір іпотеки, а таких обставин позивачка ОСОБА_1 не наводить.
Посилання ж в апеляційній скарзі на те, що вчинений 29.08.2008 року Договір іпотеки № 11388968000-3 не було зареєстровано в Державному реєстрі іпотек, що свідчить про його недійсність з моменту укладення, теж є безпідставним, з огляду на те, що, згідно статті 4 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно. 
Отже, сам по собі факт відсутності обтяження нерухомого майна не тягне за собою недійсність самого договору іпотеки.
Разом з тим, згідно з витягом з Державного реєстру іпотек, Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , 29.08.2008 року був внесений запис про іпотеку №2513940 (т. 1 а.с. 39), а, згідно з витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , 29.08.2008 року був внесений запис про заборону на нерухоме майно №7827145 (т. 1 а.с. 40), тобто твердження позивачки щодо недотримання цих вимог спростовуються матеріалами справи.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що Договір іпотеки № 11388968000- 3 від 29.08.2008 року за змістом та формою відповідає нормам матеріального права, які були чинними на момент його укладення, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, й доводи апеляційної скарги правильність таких висновків суду не спростовують.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права при постановленні ухвали від 01 листопада 2021 року, якою було скасоване заочне рішення суду, не знайшли свого підтвердження в ході перегляду рішення суду в апеляційному порядку та на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду не впливають.
Твердження ж позивачки ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що в матеріалах справи відсутні докази повної фіксації судового засідання, як 01.11.2021 року, так і 23.01.2023 року, спростовуються матеріалами справи.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Центрально-Міського  районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 березня 2023 року.

Головуючий: 

Судді: