П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/6604/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Козачок І.С. 
Суддя-доповідач -  Капустинський М.М.   
10 січня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Ватаманюка Р.В.  Сапальової Т.В. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації про  визнання рішення та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в червні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації, в якому просила визнати протиправними  рішення та бездіяльність в частині невиплати одноразової матеріальної допомоги, стягнути грошову допомогу за 2019-2020 роки та компенсацію моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначила, що звернулась до Управління соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації з письмовою заявою щодо виплати одноразової матеріальної допомоги відповідно до Порядку виплати одноразової матеріальної допомоги непрацюючим малозабезпеченим особам, особам з інвалідністю та дітям з інвалідністю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 №256. У лютому 2022 позивачці стало відомо, що рішенням районної комісії, утвореної в складі УСЗН Ярмолинецької районної державної адміністрації, у наданні допомоги за 2019-2020 роки було відмовлено. Вважаючи рішення протиправним,  позивачка звернулась до суду.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2022 року позов задоволено частково.
Зобов`язано Управління соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації повторно розглянути заяви ОСОБА_1 щодо виплати їй одноразової матеріальної допомоги (за 2019 -2020 роки) відповідно до Порядку виплати одноразової матеріальної допомоги непрацюючим малозабезпеченим особам, особам з інвалідністю та дітям з інвалідністю №256.
У задоволенні решти  вимог позову - відмовлено.
Позивач не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та задовольнити апеляційну скаргу.
В обґрунтування своїх доводів зазначає про те, що у січні 2019 року та у січні 2020 року із заявою та повним пакетом документів, звернулася до Управління соціального захисту населення Ярмолинецької районної державної адміністрації з метою отримати одноразову матеріальну допомогу, право на яку, як зазначає позивачка, має право згідно із Порядком виплати одноразової матеріальної допомоги непрацюючим малозабезпеченим особам, особам з інвалідністю та дітям з інвалідністю, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 р. №256.
Однак, УСЗН Ярмолинецької районної державної адміністрації у наданні такої допомоги позивачці регулярно у 2019 та 2020 роках відмовляло, про що мене навіть не було повідомлено. Лише у лютому 2022 року після її численних звернень, у тому числі і до Президента позивачка дізналася, що рішенням районної комісії, утвореної в УСЗН Ярмолинецької районної державної адміністрації у 2019 році (витяг із Протоколу №1 від 27.08.2019 р.) та у 2020 році (витяг із Протоколу №1 від 18 березня 2020 року) у наданні одноразової матеріальної допомоги було відмовлено.
Відмову вважає протиправною.
02 грудня 2022 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача у якому представник відповідача зазначає, ОСОБА_1 у 2018 році була надана одноразова грошова допомога 748,50 грн., у 2021 було призначено та виплачено 884 грн., а у 2022 - 967,00 грн. Оскільки одноразова матеріальна допомога виплачується в межах передбачених головному розпоряднику законом про Державний бюджет України на відповідний рік бюджетних призначень, виплата такої допомоги може   здійснюватись у різні роки   різним особам, однак переважне право на неї мають діти з інвалідністю та інваліди 1 групи.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2-ї групи, пенсіонером. 
20.01.2022 року позивачка звернулась до Управління соціального захисту населення Хмельницької  районної державної адміністрації щодо неотримання нею одноразової матеріальної допомоги згідно із Порядком виплати одноразової матеріальної допомоги непрацюючим малозабезпеченим особам, особам з інвалідністю та дітям з інвалідністю,  затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 №256. У цій заяві вона зазначає про те, що зверталась з відповідними документами для одержання допомоги у 2019 -2020 роках, однак  коштів не отримувала.
У повідомленні №04-494 від 01.02.2022 Управління соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації ( як правонаступник  УСЗН Ярмоленецької районної державної адміністрації) зазначило, що позивачці у 2019 та 2020 роках одноразова матеріальна допомога не виплачувалась. Зазначається, що за рішенням комісії, утвореної в Управлінні соціального захисту населення Ярмолинецької районної державної  адміністрації, першочергова виплата вказаної матеріальної допомоги здійснювалась  особам з інвалідністю І групи та дітям з інвалідністю. У 2021 за рішенням комісії виплачено   ОСОБА_1  зазначену  грошову допомогу в сумі 884,50 грн.
На наступне звернення позивачки (березень 2022 року), Управлінням надано відповідь, що у 2019 та 2020 роках грошову допомогу отримали 9 осіб з інвалідністю 1-ї групи та 3 дитини з інвалідністю. Також, були надані відповідні протоколи засідань комісії.
Як слідує з протоколу №1 засідання районної комісії, утвореної в УСЗН Ярмолинецької районної державної адміністрації від 27.08.2019,  ОСОБА_1 відмовлено у наданні  вказаної матеріальної допомоги.
Аналогічно, відповідно до протоколу №1 засідання районної комісії від 18.03.2020  ОСОБА_1 відмовлено у наданні  вказаної матеріальної допомоги у 2020 році.
Відповідно до наданого відповідачем реєстру виплат по КПКВК 0813242, позивачці 29.07.2020 виплачені 500 грн. одноразової матеріальної допомоги з місцевого бюджету.
Вважаючи свої права порушеними позивачка звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що на зазначену мету органу соцзахисту передбачалось обмежене фінансування, яке з об`єктивних причин  не здатне задовольнити потребу у виплаті коштів усім бажаючим, при тому, що саме до компетенції комісії з розгляду питань, пов`язаних з отриманням відповідної допомоги, і належить визначення тих осіб, яким така допомога може бути виплачена першочергово.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до  положень Конституції України громадяни України мають право на належний  рівень життя  та  соціального захисту.
Згідно з положеннями ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ч.7 ст.20 Бюджетного кодексу України передбачено, що за бюджетними програмами, здійснення заходів за якими потребує нормативно-правового визначення механізму використання бюджетних коштів, головні розпорядники коштів державного бюджету розробляють проекти порядків використання коштів державного бюджету та забезпечують їх затвердження у терміни, визначені Кабінетом Міністрів України. За рішенням Кабінету Міністрів України порядки використання коштів державного бюджету затверджуються Кабінетом Міністрів України або головним розпорядником коштів державного бюджету за погодженням з Міністерством фінансів України. Про затвердження таких порядків інформується Комітет Верховної Ради України з питань бюджету.
Відповідно до ч.7 статті 20 Бюджетного кодексу України постановою КМУ від 12 квітня 2017  № 256 затверджений Порядок виплати одноразової матеріальної допомоги непрацюючим малозабезпеченим особам, особам з інвалідністю та дітям з інвалідністю" (далі Порядок №256).
Положеннями пункту 1 Порядку №256 визначається механізм виплати одноразової матеріальної допомоги непрацюючим малозабезпеченим особам, особам з інвалідністю та дітям з інвалідністю.  Пункт 2 Порядку передбачає, що допомога виплачується Мінсоцполітики та районними органами соціального захисту населення.
Згідно з п. 3 Порядку № 256 допомога надається у разі тривалої хвороби, смерті близьких родичів (одного з подружжя, батьків, дітей), стихійного лиха та інших особливих обставин особам з інвалідністю, дітям з інвалідністю та непрацюючим малозабезпеченим особам, які отримують пенсію та/або державну соціальну допомогу відповідно до Законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", якщо розмір таких виплат у місяці, що передує місяцю звернення, не перевищує двох прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність.   
Пунктом 4 Порядку передбачено, що непрацюючим малозабезпеченим особам допомога надається на підставі особистої заяви, особам з інвалідністю та дітям з інвалідністю - на підставі особистої заяви або заяви одного з батьків, опікуна чи піклувальника (законного представника), поданої регіональному або районному органові соціального захисту населення. Заяви з необхідними документами для отримання допомоги приймаються від заявників районними органами соціального захисту населення. З 1 січня 2021 заяви з необхідними документами для отримання допомоги приймаються від заявників районними органами соціального захисту населення районних держадміністрацій лише у разі надіслання їх поштою або в електронній формі (через офіційний веб-сайт Мінсоцполітики, інтегровані з ним інформаційні системи органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування або Єдиний державний веб-портал електронних послуг).
Згідно із ч.5 Порядку №256 для отримання допомоги непрацюючі малозабезпечені особи додають до заяви копії: паспорта; пенсійного посвідчення або посвідчення отримувача державної соціальної допомоги; реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органові і мають про це відмітку в паспорті). Копії документів, поданих для отримання допомоги, засвідчуються посадовими особами органу соціального захисту населення, до якого надійшла заява про надання допомоги.
Відповідно до п.6 Порядку допомога надається районними органами соціального захисту населення один раз на рік у розмірі 50 відсотків установленого законом на дату звернення прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у межах передбачених у законі Про Державний бюджет України на відповідний рік бюджетних призначень для головного розпорядника коштів на виплату допомоги.
Одноразова матеріальна допомога не є обов"язковою виплатою та виплачується при наявності та в межах бюджетних призначень.
Рішення про надання допомоги або відмову в наданні допомоги приймається комісією, утвореною у відповідному органі соціального захисту населення, та оформляється протоколом за формою, що затверджується Мінсоцполітики.
Отже, Управління соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації як правонаступник Управління соціального захисту населення Ярмолинецької районної державної адміністрації наділене повноваженнями щодо розгляду заяв про надання грошової допомоги  згідно з  Порядком №256 особам з інвалідністю.
Відповідно до затвердженої Наказом Міністерства соціальної політики України від 31 серпня 2017  №1381 форми,  протокол засідання комісії щодо прийняття рішення про надання одноразової матеріальної допомоги непрацюючій малозабезпеченій особі, особі з інвалідністю та дитині з інвалідністю, повинен містити   інформацію щодо:
- складу утвореної  комісії  (найменування органу соціального захисту населення);
- голови комісії  (посада, прізвище, ім`я та по батькові);
- секретаря комісії (посада, прізвище, ім`я та по батькові);
- присутніх членів комісії;
- питань порядку денного: прийняття рішення про надання одноразової матеріальної допомоги (прізвище, ім`я та по батькові особи, щодо якої приймається рішення);
- перебігу виступів та обговорення  Слухали: ( посада, прізвище, ім`я та по батькові, пропозиції);
- результатів голосування: "За"  (кількість осіб), "Проти"  (кількість осіб);
- висновку щодо прийнятого рішення:  Вирішили:  (прізвище, ім`я та по батькові осіб, щодо яких приймалося рішення, і прийняті рішення);
- підписів голови  та секретаря  комісії  (прізвище, ім`я та по батькові).
Рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувала більшість членів комісії, присутніх на засіданні.
Відсутність будь-якого з реквізитів свідчить про порушення порядку складання протоколу,  отже рішення, оформлені таким протоколом, не є повною мірою обґрунтованими і правомірними.
Водночас, колегія суддів зазначає, що надані відповідачем протоколи засідання районної комісії щодо прийняття рішень про надання одноразової допомоги Ярмолинецької районної державної адміністрації від 18.03.2020 та 27.08.2019 не містять інформацію про осіб, які доповідали або виступали щодо порушеного питання (кого слухали, зміст доповіді або виступу, обговорення питання), щодо ходу голосування (невідомо хто з членів комісії проголосував "За" або "Проти") Зазначене вказує на те, що у протоколах, якими були оформлені відповідні рішення, відсутнє зрозуміле обґрунтування або мотивація комісії при вирішенні питання виплати допомоги одним особам і відмови у виплаті іншим. Надані  протоколи являють собою саме повні тексти документів, а не витяги з них, відтак відсутність вказаної інформації свідчить про недотримання вимог до форми та змісту, вказаних у Наказі Міністерства соціальної політики України  від  31  серпня  2017 № 1381.
З огляду на вищезазначене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необґрунтованості  рішення органу соцзахисту про відмову у виплаті  позивачці вказаного виду допомоги у 2019 та 2020 роках.
Водночас, колегія суддів зауважує щодо відсутності ознак протиправності дій або рішень  відповідача (правонаступника), оскільки, як встановлено зі змісту звернень позивачки у 2022 році, які подавались Управлінню соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації, у цих заявах вона не ставила питання щодо виплати їй  вказаної допомоги, а просила надати відповідну інформацію та  попередньо прийняті  рішення.  
Переглядаючи правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення в частині позовної вимоги про стягнення з відповідача (який є правонаступником органу соцзахисту, який приймав рішення про виплату коштів у 2019-2020 роках) допомоги на користь позивачки, колегія суддів зазначає наступне.
Недотримання органом соцзахисту процедури прийняття рішення у 2019-2020 роках у даному конкретному випадку саме по собі не є підставою для безспірного стягнення коштів на користь позивачки  або  зобов`язання їх виплатити.
Так, відповідно до змісту вищезгаданих протоколів, рішення про відмову у виплаті коштів приймалось  не лише стосовно ОСОБА_1 , але і  щодо значної кількості інших громадян, кожен з яких так чи інакше відповідає або міг відповідати вимогам одержувача допомоги.
Враховуючи, що на зазначену мету органу соцзахисту передбачалось обмежене фінансування, яке з об`єктивних причин не здатне задовольнити  потребу у виплаті коштів усім бажаючим, саме до компетенції комісії з розгляду питань, пов`язаних з отриманням відповідної допомоги, і належить визначення  тих осіб, яким така допомога може бути виплачена першочергово.
В той же час, приймаючи таке рішення, комісія повинна  достатньо добросовісно та зрозумілим чином обґрунтувати свій вибір, а також причини відхилення заяв тих осіб, яким ця допомога виплачена не буде.
Отже, з метою захисту прав позивачки суд дійшов правомірного висновку про необхідність зобов`язання відповідача повторно розглянути заяви ОСОБА_1 щодо виплати їй одноразової матеріальної допомоги за 2019 - 2020 роки.
Переглядаючи правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення в частині  стягнення моральної шкоди в сумі 50000 грн., колегія суддів зазначає наступне.
Так, вимогу про стягнення моральної шкоди позивачка мотивує тим, що дії відповідача призвели  до душевних страждань, перенесених внаслідок зазначених протиправних дій.
Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Приписами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди , під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Разом з тим, слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.
Водночас, колегія суддів зазначає, що сам по собі факт протиправної поведінки відповідача  не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди. 
Зазначена  правова позиція висловлена  у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №804/6922/16.
Згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 25.10.1993 у справі «Гольм проти Швеції», від 29.11.1996 у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства», від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії», від 13.07.2006 у справі «Сілін проти України» визнання порушення прав особи неправомірними діями інших осіб саме по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду спричинену такими діями.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сам  факт порушення прав позивачки  не може слугувати достатньою  підставою для стягнення моральної шкоди у бажаному нею розмірі, оскільки моральна шкода повинна бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами. Оскільки позивачка не надала суду доказів спричинення їй моральної шкоди на визначену нею суму - 50000 грн. не довела причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю відповідача та заявленою моральною шкодою, як і не обґрунтувала такий розмір то підстави для задоволення цієї вимоги відсутні.
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним положенням закону рішення суду відповідає.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

          
Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Ватаманюк Р.В.    Сапальова Т.В.