КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 357/177/22                                       Головуючий у суді першої інстанції - Цуранов А.Ю.
Номер провадження № 22-ц/824/4354/2023                                      Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2023 року                                                                                       м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Яворського М.А. (суддя-доповідач),          Кашперської Т.Ц.,          Фінагеєва В.О.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником Бойко Володимиром Володимировичем , на додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Київській області, інспектора Білоцерківського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Київській області Олексієнка Дениса Анатолійовича, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, про відшкодування моральної шкоди, - 
ВСТАНОВИВ:
В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із вказаним позовом, відповідно до якого просив стягнути з держави на його користь шляхом безспірного списання коштів державного бюджету у розмірі 1 000 000 грн для відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дій посадової особи Білоцерківського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Київській області у зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, а також 50 000 грн на відшкодування понесених витрат на правову допомогу.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2022 року позовні вимог ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, на користь ОСОБА_1   в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000 грн. В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.
В подальшому, представник ОСОБА_1 - Бойко В.В. подав заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, яку мотивовано тим, що судом першої інстанції не було вирішено питання стягнення витрат на правову допомогу, які поніс позивач по справі. Відповідно до поданої заяви представник позивача просив стягнути з Білоцерківського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 50 000 грн.
Додатковим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2022 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, на користь ОСОБА_1 150 грн судових витрат на правову допомогу. В іншій частині вимог заяви відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - Бойко В.В. подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, останні підлягають відшкодування незалежно від того чи їх фактично вже сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Крім того, апелянт наголошує на тому, що суд не має права вирішувати питання зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, за власною ініціативою.
Таким чином, апелянт вважає, що ОСОБА_1 має право на відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу у належному розмірі. 
Доводами апеляційної скарги є те, що позивачем було надано договір про надання правової допомоги адвокатом та кошторис витрат на правову допомогу у Білоцерківському міськрайонному суді Київської області на суму 50 000 грн, які помилково не були стягнуті з відповідачів у повному обсязі судом першої інстанції, а помилково зменшено стягнення витрат на правову допомогу до 150 грн, що виключає можливість компенсувати зазначені витрати позивача, а також не враховано заборону на їх зменшення.
Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 - Бойко В.В. просить скасувати додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2022 року в частині незадоволених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката та ухвалити по справі нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 50 000 грн.
09 січня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ГУ Державної казначейської служби України у Київській області, відповідно до якого зазначено, що оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Вказано, що суд першої інстанції стягнув понесені позивачем судові витрати пропорційно до розмірі задоволених позовних вимог, враховуючи складність справи, а тому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, щов грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Білоцерківського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Київській області, інспектора Білоцерківського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Київській області Олексієнка Дениса Анатолійовича, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, про відшкодування моральної шкоди, відповідно до якого просив стягнути з держави на його користь шляхом безспірного списання коштів державного бюджету у розмірі 1 000 000 грн для відшкодування моральної шкоди, а також 50 000 грн на відшкодування понесених витрат на правову допомогу (а.с.1-24).
На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача було надано, зокрема, договір про надання правової допомоги адвокатом від 03 листопада 2021 року, який було укладено з ОСОБА_1 (а.с.10-12).
Відповідно до положень п.3.1. вказаного договору передбачено, що сторони домовились про те, що гонорар за договором в кожній окремій судовій інстанції (першій, апеляційній або касаційній) становить в розмірі по 50 000 грн. Розміри оплати за конкретні дії адвоката визначені в кошторисі, що є невід`ємною частиною договору для розрахунку вартості фактично наданої правової допомоги адвокатом.
Відповідно до п.3.3. вказаного договору сторони домовились про сплату гонорару адвокату після винесення остаточного рішення у справі у судах України.
В матеріалах справи міститься також кошторис витрат від 03 листопада 2021 року на правову допомогу адвокатом Бойко В.В. до договору від 03 листопада 2021 року про надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_1, відповідно до якого адвокатом було надано наступні послуги: консультування клієнта - 5 000 грн, збір та опрацювання матеріалів, аналіз судової практики - 5 000 грн, написання позовної заяви - 15 000 грн, написання відповіді на відзив - 10 000 грн, написання додаткових пояснень - 5 000 грн, написання заперечень по справі - 5 000 грн, моніторинг ходу справи - 5 000 грн. Загальний розмір витрат - 50 000 грн (а.с.13).
В матеріалах справи міститься також ордер серії АА №0014942 від 03 листопада 2021 року на представлення інтересів ОСОБА_1 представником Бойко В.В. в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області, Київському апеляційному суді, Верховному Суді (а.с.14), а також свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №6367 від 11 квітня 2019 року, видане на ім`я Бойко В.В. (а.с.15).
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2022 року позовні вимог ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, на користь ОСОБА_1   в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000 грн. В задоволенні іншої частини позову - відмовлено (а.с.82-87).
Суд першої інстанції, частково задовольняючи заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення, мотивував своє рішення тим, що позивачем до відповідача заявлено позовні вимоги на загальну суму 1 000 000 грн, задоволено судом до стягнення суму 3 000 грн, тобто 0,30% від заявленої суми. Отже, сума витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 150 грн (50 000 х 0,30%).
Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено принцип доступу до правосуддя.
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
Здійснюючи тлумачення положень Конвенції, ЄСПЛ у своїх рішеннях указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства»).
Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
У статті 133 ЦПК України перелічено види судових витрат. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). 
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).
Апеляційний суд враховує викладені норми процесуального права, обставини справи, наданими документами та керується закріпленим статтею 11 ЦПК України принципом пропорційності у цивільному судочинстві, який включає в себе врахування: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін; час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Згідно до ч.1, ч.2  ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.  Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;  у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Системний аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що суд першої інстанції, враховуючи надані позивачем докази, а також принцип пропорційності та розумності, дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 150 грн.
Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Бойко Володимиром Володимировичем , залишити без задоволення.
Додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.
 
Судді : 
 
         _______________                ________________                 ______________
          М.А.Яворський                   Т.Ц.Кашперська                     В.О.Фінагеєв