Справа № 461/6629/21                                Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/32/23                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 березня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

в серпні 2021 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитною угодою.
В обгрунтування позовних вимог вказує, що 08.02.2018 року згiдно з умовами договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб текст якого розміщено на Інтернет-сторінці банку сторонами було укладено угоду №С 408-006749-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитноi картки. Вказує, що укладаючи Кредитний договір сторони погодились, що клієнт ознайомлений з умовами договору, що затверджений розпорядженням Банку з усiма змінами та доповненнями, які оприлюднені на Інтернет-сторінці банку за електронною адресою www.ideabank.ua та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згідний. 
Зазначає, що згідно кредитного договору відповідач отримала кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по відкритому поточному рахунку № НОМЕР_1 (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - НОМЕР_2 ), операції за яким можуть здiйснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу в межах встановленого кредитним договором лiмiту кредитноi лiнiї, доступного відповідачу. Процентна ставка за користування коштами Кредитноi лiнii становить 48% річних. Максимальний лiмiт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000,00 грн, а ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди, становить 40 000, 00 грн. Стверджує, що банк повність виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, що підтверджується випискою по поточному рахунку, однак відповідач не повернула отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатила нараховані відсотки та комісію та інші платежі за кредитним договором. Зазначає, що останній платіж відповідачем здійснено 15.09.2020 року, а сума боргу за кредитним договором станом на 31.05.2021 року становить 62780,82 грн. Вказує, що у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 15 квітня 2021 року на адресу відповідача банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, однак така залишилась без реагування. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 62 780,82 грн.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2022 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 62 780 грн. 82 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» судовий збір у розмірі 2270 грн.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Апелянт зазначає, що кредитний договір, який би передбачав право банку самостійно встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів, а також Умови та Правила, які б містили таку умову, нею не підписувалися, позивач не надав підтверджень того, що саме ці Умови та Правила були додатком до підписаної заяви-анкети. Вважає, що позовна заява не відповідає вимогам статті 175 ЦПК України, а саме, в ній не зазначено відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а також підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Стверджує, що матеріали справи не містять доказів направлення позивачем досудових вимог про необхідність сплатити прострочену заборгованість. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2022 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2022 року призначено на 16 год. 30 хв. 20 березня 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Оскільки текст постанови складено 30 березня 2023 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 20 березня 2023 року, датою ухвалення постанови є саме 30 березня 2023 року.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи позовні вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк», суд першої інстанції виходив з того, що сторонами кредитного договору було досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами кредитного договору до його підписання, з якими вона погодилась в повному обсязі, підписавши його та на протязі тривалого часу з моменту його укладення сплачувала платежі, проте добровільно не повертає отримані в кредит кошти, не виконує взятих на себе за договором зобов`язань, а відтак заборгованість підлягає стягненню в судовому порядку.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч.2 статті ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 08.02.2018 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду №С-408-006749-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитноi картки, яка укладається згідно з умовами договору комплексного банківського обслуговування, що затверджений розпорядженням банку iз усiма змінами та доповненнями до нього, діюча редакція якого розміщена на інтернет-сторінці банку за електронною адресою www.ideabank.ua
Відповідно до п.2 угоди банк відкриває клієнту поточний рахунок НОМЕР_2 у валюті гривня, операції за якими можуть здійснюватись за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках угоди та договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає клієнту міжнародну платіжну карту Master Card. (кредитна картка).
Відповідно до п.3 банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку. 
Пунктом 3.1 визначено, що максимальний кредитний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000, 00 гривень. 
Згідно з п. 3.2 ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди становить 40 000, 00 гривень. Враховуючи, що зобов`язання банку щодо встановлення ліміту кредитної лінії є для нього відкличним та без ризиковим, визначення суми кредитної лінії, що може бути доступна клієнту, протягом строку дії відновлювальної кредитної лінії, здійснюється банком в межах встановленого угодою максимального ліміту кредитної лінії без будь-яких обмежень.
Пунктом 3.3 визначено процентну ставку за користування коштами у розмірі 48,00 % річних.
Відповідно до п.5 угоди укладаючи цю угоду сторони домовились, що клієнт ознайомлений з умовами договору, що затверджений розпорядженням банку iз усiма змінами та доповненнями, які оприлюднені на інтернет-сторінці банку за електронною адресою www.ideabank.ua та як йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згідний.
Як вбачається з виписки по поточному рахунку банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором (а.с.38-48), надавши кошти в кредит в межах встановленого ліміту, що становить 200000.00 грн. 
Цією ж випискою підтверджується, що ОСОБА_1 користувалась наданими кредитними коштами, а останній платіж на погашення кредиту здійснила 15.09.2020 року.
Згідно з довідкою – розрахунком заборгованості ОСОБА_1 станом на 31.05.2021 року, така становить 62 780,82 грн., що складається з 40 695,51 грн. основного боргу; 3327, 51 грн. простроченого боргу; 3474,00 грн. строкових процентів; 15 283,80 грн. прострочених процентів.
Слід зазначити, що заперечуючи щодо задоволення позовних вимог та наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, апелянт, на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, не надала ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції іншого розрахунку.
Колегія суддів зазначає, що відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надала ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо відсутності заборгованості за кредитним договором, на підтвердження виконання нею зобов`язань за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами.
Колегія суддів враховує і те, що угода №С-408-006749-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитноi картки, укладена 08.02.2018 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , відповідачкою не оспорювалася, недійсною в судовому порядку не визнавалася, а відтак є чинною і підлягає до виконання її сторонами.
З тих підстав, що угода №С-408-006749-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитноi картки, укладена 08.02.2018 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , нею не підписувалася, відповідачкою в судовому порядку не оспорювалася.
У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 15 квітня 2021 року на адресу ОСОБА_1 банком направлено вимогу від 06 квітня 2021 року за вих. №12.4.2/С-408-006749-18-980 про усунення порушення кредитних зобов`язань з якої вбачається, що АТ «Ідея Банк» вимагав терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої по день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також ОСОБА_1 було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про те, що Акціонерне товариство «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , підписавши 08.02.2018 року угоду №С-408-006749-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитноi картки, досягли згоди щодо всіх її істотних умов, ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами угоди, з якими вона погодилась в повному обсязі, оскільки підписала угоду та на протязі тривалого часу з моменту укладення кредитної угоди отримувала кредитні кошти, частково повертала кредитні кошти та сплачувала передбачені угодою платежі.
Доводи апелянта про те, що нею не погоджувалася умова угоди, згідно з якою банк може самостійно встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки пункт 3.1 угоди №С-408-006749-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитноi картки передбачає максимальний ліміт кредитної лінії у розмірі 200000.00 грн., з чим відповідач погодилась, підписавши таку угоду, а відтак збільшення банком розміру наданих в кредит коштів відповідає умовам угоди, укладеної між банком та ОСОБА_1 . 
Твердження апелянта про те, що в позовній заяві не зазначено відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а також підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, колегія суддів вважає безпідставними і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо підставності позову.
Доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять доказів направлення позивачем відповідачу досудових вимог про необхідність сплатити простроченої заборгованості спростовуються матеріалами справи, оскільки до позовної заяви долучено як саму вимогу від 06.04.2021 року з долученими до неї додатками, так і докази її надіслання 15.04.2021 року ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_1 , що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень, які містяться в матеріалах справи.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2022 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Постанова складена 30.03.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк