ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/310/23	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/9792/22 Категорія:  310000000 	Троян Т.Є. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       09 березня 2023 року Черкаський апеляційний суд  в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого         Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )         
Суддів                 Сіренка Ю.В., Новікова О.М.
       
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 ;
особа, яка подає апеляційну скаргу – представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Попова І.П.

розглянувши в м. Черкаси у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Попової Інни Павлівни на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Білоглазенко Галина Петрівна до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в :

 
       17.11.2022 року адвокат Білоглазенко Г.П. в інтересах ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
       В обґрунтування позовних вимог вказується, що 10.11.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського управління юстиції, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 10.11.2011 року. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька, ОСОБА_3 .
У позові зазначається, що станом на даний час, позивач разом із донькою ОСОБА_4 проживає в Турції, м. Анталія. 
       Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, та не бере будь - якої участі у її житті вказує позивач у позові. 
       Позивач посилається, що вона самостійно не може забезпечити Іларії належний рівень проживання, тому батько, як здоровий та працездатний, зможе сплачувати аліменти на утримання доньки на рівні 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. 
       При цьому, позивач вказує, що відповідач ОСОБА_2 інших осіб на утриманні не має, він працездатний, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому може сплачувати такий розмір аліментів, як визначила позивач.
       У зв`язку з вище викладеним, представник ОСОБА_1 – адвокат Білоглазенко Г.П. просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття, та витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн.
       Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 січня 2023 року позов  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Білоглазенко Галина Петрівна, до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1  на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.11.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
       Стягнуто з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 4 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 через свого представника – адвоката Попову І.П. оскаржив рішення суду в апеляційному порядку.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що судом порушено норми процесуального права в частині стягнення з відповідача на користь позивача розміру судових витрат на правову допомогу та судового збору на користь держави.
В частині щодо задоволення позову частково та стягнення аліментів в розмірі 1/ 4 частини відповідач рішення суду не оскаржує.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про стягнення судових витрат, а порушення вимог закону стягнув витрати на правову допомогу у заявленому розмірі та судовий збір повністю, а не пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Так, скаржник зазначає, що законодавець у нормах ЦПК України визначив, що витрати на правову допомогу покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат. З другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ.
       Таким чином, скаржник вважає, що, стягуючи з відповідача судовий збір у розмірі 992,40 грн. на користь держави та 4000 грн. на користь позивача витрат на правову допомогу, суд першої інстанції порушив вимоги ЦПК України, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції у вказаній частині вирішення питання судових витрат.
       Що стосується стягнення витрат на правову допомогу, скаржник вважає, що дана справа є малозначною, поведінка позивача вказує на безпідставне твердження певних обставин, які мають значення для справи, а саме: доводи щодо невиконання відповідачем обов`язку щодо утримання доньки, безпідставне завищення позивачем позовних вимог щодо розміру аліментів, а тому розмір понесених судових витрат на правову допомогу не є співмірним зі складністю справи.
       Зважаючи на те, що необхідності звернення до суду з позовом не було, відповідач визнав вимоги позивача до початку розгляду справи по суті, в тій частині, які відповідали нормам Закону, та які задоволені судом першої інстанції, то відповідач вважає, що вимога про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає.
В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Попова І.П. просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.01.2023 року у справі № 712/9792/22 – скасувати в частині стягнення судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн., іншу частину компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
17.02.2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Білоглазенко Г.П. надійшов відзив на апеляційну скаргу. 
У відзиві представник позивача вказує, що наявні в матеріалах справи докази повністю підтверджують витрати на правову допомогу адвоката Білоглазенко Г.П.
Стороною документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, а тому у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
       У відзиві представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Білоглазенко Г.П. просить винести рішення про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_2 та залишити рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.01.2023 року без змін.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
       Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
       Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
       Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження  без участі  сторін згідно вимог процесуального законодавства.
Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення судового збору за подачу позовної заяви та витрат на правову допомогу, а тому рішення суду першої інстанції в іншій частині щодо часткового задоволенні позовних вимог та стягнення аліментів в розмірі 1/ 4 частини всіх видів доходів відповідача, судом апеляційної інстанції не перевіряється та не переглядається відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України.
Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.
       Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.
       Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає вищевказаним вимогам закону.
       Стягуючи з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн., суд першої інстанції керувався положеннями ст. 141 ЦПК України, вказавши, що оскільки позивач при розгляді справи звільнена від сплати судового збору, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судові витрати , а саме : судовий збір в розмірі 992,40 грн.
       Стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 4000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що надані докази представником позивача : копії договору про надання правової допомоги від 15.11.2022 року, копії акту про надання послуг з професійної правничої допомоги від 17.11.2022 року, копії ордеру від 17.11.2022 року, квитанції б/н від 03.12.2022 року про оплату послуг адвоката на суму 4000 грн., підтверджують понесені витрати на правову допомогу, тому підлягають задоволенню повністю в розмірі 4000 гривень. 
       Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції в частині щодо визначення розміру відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки висновки суду першої інстанції в даній частині не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону, що є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог позивача про стягнення судових витрат на правову допомогу в розмірі 4 000 грн. і зменшенням розміру судових витрат пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи малозначність справи про стягнення аліментів, та вимоги розумності і справедливості, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
       Як вбачається з матеріалів справи 10 листопада 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського управління юстиції, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 10.11.2011 року.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується даними копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 30.08.2022 (видане повторно).
       Згідно із заявою від 19.09.2022 року, зареєстрованою у реєстрі за № 2421, відповідач ОСОБА_2 – батько дитини, надав згоду на тимчасовий виїзд за кордон до Турецької Республіки малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у супроводі її матері ОСОБА_1 .
       Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив зі спільного обов`язку батьків щодо матеріального утримання дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника і одержувача аліментів, врахувавши принцип справедливості та розумності.
       Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що рішення суду в частині стягнення безпосередньо з ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.11.2022 року і до досягнення дитиною повноліття не оскаржується відповідачем ОСОБА_2 .
       Стосовно доводів апеляційної скарги про стягнення судового збору в розмірі 992, 40 гривень з відповідача на користь держави та не погодження відповідача з таким вирішенням питання щодо стягнення судових витрат, то колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
       Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Отже, суд першої інстанції вірно вказав, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів на утримання дитини.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у відповідності до ст. 141 ЦПК України.
Визначаючи розмір судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп., суд першої інстанції керувався ставками Закону України «Про судовий збір» на час звернення з позовом.
       Так, Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" встановлено розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу в розрахунку на місяць - 2481 грн.
       Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону Країни «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (992,40 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (12405).
       Як вбачається з матеріалів справи, безпосередньо з позовної заяви ОСОБА_1 , то вона просила суд стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1  на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.11.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
       Суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті, дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнув 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.11.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
       Таким чином, оскільки суд першої інстанції стягнув з відповідача мінімальний розмір судового збору на користь держави, то доводи скаржника в цій частині щодо пропорційності задоволених вимог не підлягають до задоволення, оскільки такий розмір судового збору стягується лише з відповідача, тому безпідставними та необґрунтованими є вимоги скаржника щодо покладення половини витрат судового збору на державу. Такі витрати має нести лише відповідач, а згідно вимог процесуального закону не передбачено стягнення витрат судового збору із держави, оскільки випадки, коли особа звільнена від сплати судового збору чітко визначені законом.
Що стосується доводів апеляційної скарги щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судових витрат на правову допомогу у розмірі 4000 грн., то колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
       Згідно положень ст. 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.
У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
       Пунктом 12 частини 3 статті 2 ЦПК України визначено основні засади (принципи) цивільного судочинства, до яких належить зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
       Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою згідно ч.1 ст. 15 ЦПК України.        
       Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»,
       Згідно положень п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об?єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
       За змістом п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до інших видів правової допомоги належить види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
       Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
За приписами частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Глава 52 ЦК України регулюються загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. 
Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена, виходячи з його умов, вона визначається, виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
       Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
       Відповідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
       Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. 
       До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
       Згідно до частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
       За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
       Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
       Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
       Разом з тим, зі змісту частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
       Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
       Адвокатський гонорар може існувати в двох формах – фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення – при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
       У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов?язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
       На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
       Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
       Колегія суддів апеляційного суду встановила, що з матеріалів справи вбачається, що правову допомогу позивачу ОСОБА_1 надавала адвокат Білоглазенко В.П.
       На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем ОСОБА_1 представником позивача надано : 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов?язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
       В обґрунтування заяви про стягнення витрат на правову допомогу адвокатом Білоглазенко Г.П. подано: копію договору про надання правової допомоги від 15.11.2022 року; копію акту про надання послуг з професійної правничої допомоги від 17.11.2022 року; копію ордеру від 17.11.2022 року; квитанцію б/н від 03.12.2022 про оплату послуг адвоката на суму 4000 грн.
       У висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, зазначено, що відшкодуванню підлягають витрати на правничу допомогу незалежно від того, чи вони вже сплачені чи тільки мають бути сплачені.
       Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду приймає до уваги предмет позову – стягнення аліментів на утримання дитини, той факт, що дана категорія справ відносить до категорії малозначних справ, не представляє жодних складнощів у її підготовці та поданні позову, приходить до висновку, що вказаний вище розмір витрат на правову допомогу не є співмірним зі складністю справи, часом адвоката, витраченим на підготовку позовної заяви, вимогами розумності та справедливості, а також не відповідає пропорційності задоволених вимог, так як позовні вимоги задоволено частково, а не повністю. 
       Так, із матеріалів справи вбачається, що поведінка позивача ОСОБА_5 вказує на безпідставне твердження певних обставин, які мають значення для справи, а саме: доводи щодо невиконання відповідачем обов`язку щодо утримання доньки, які повністю спростовуються матеріалами справи та визнанням позову відповідачем щодо стягнення аліментів у розмірі 1/ 4 частини на утримання однієї дитини, що визначено законом. Тому у даній справі фактично відсутній спір щодо вирішення питання утримання дочки до її повноліття її батьком – відповідачем у справі. 
       Як вбачається із доказів наданих сторонами, в матеріалах справи містяться докази стосовно особистого звернення відповідача ОСОБА_2 по місцю роботи про відрахування аліментів на дитину з його додаткової винагороди, яка встановлена на даний час, та виплачується у зв`язку із воєнним станом. Вказані докази наявні в матеріалах справи і не заперечувалися та не спростовані позивачем та її представником під час розгляду справи, що також вказує на відсутність підстав для звернення до суду з даним позовом про стягнення аліментів, оскільки відповідач добровільно написав заяву до фінансово – економічного відділу про відрахування з нього аліментів на утримання неповнолітньої дочки.
       Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
       Таким чином, надані докази понесених судових витрат не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному позивачем розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
        Вказані обставини судом першої інстанції не були враховані, районний суд формально віднісся до виконання вимоги закону, допустивши порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим безпідставно задовольнив вимоги позивача, допустив порушення вимог закону , стягнувши 4000 гривень судових витрат на правничу допомогу, що є підставою для зміни рішення в даній частині суду в цій частині вирішення питання судових витрат та зменшення його розміру до 1000 гривень на користь позивача.
       У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
       Колегія суддів апеляційного суду погоджується частково з доводами скаржника щодо невірного вирішення питання судових витрат, однак не вбачає підстав для їх повного задоволення, оскільки відсутні підстави для відмови у стягненні судових витрат у повному обсязі, як просить скаржник в апеляційній скарзі. Тому апеляційний суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат на правничу допомогу, які підлягають до розподілу між сторонами пропорційно задоволених вимог та вимог розумності і справедливості до 1000 гривень.
       За таких обставин, доводи апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню лише щодо зменшення розміру судових витрат на правову допомогу, а в частині щодо вирішення питання про стягнення судового збору з відповідача задоволенню не підлягають з викладених вище у постанові підстав.
       Отже, колегія суддів апеляційного суду вважає, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню частково понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 1 000 грн., в рахунок відшкодування понесених нею судових витрат у справі, що складаються із витрат на оплату професійної правничої допомоги адвокату.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Попової Інни Павлівни – задовольнити частково.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 січня 2023 року – змінити в частині стягнення витрат на правову допомогу, зменшивши розмір судових витрат на правову допомогу адвоката до 1000 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 1000 грн.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно – процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Ю.В. Сіренко

О.М. Новіков

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду помічник судді ____________  Дмитро СИНИЦЯ 14.03.2023