ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3170/23 Справа № 211/1185/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Середня  Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,
за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №211/1185/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Акціонерне товариство «Страхова компанія «Інго», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення  Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2023 року, постановлене у складі судді Середньої Н.Г., -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з даним позовом до ОСОБА_2 . В обґрунтування вимог зазначив, що 01 листопада 2019 року о 16-40 год. між автомобілем марки «Toyota Rav 4» державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився під його керуванням, та автомобілем марки «Opel Omega», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , сталася дорожньо-транспортна пригода. Постановою суду від 13.11.2019 відповідача визнано винним у скоєні даної ДТП, в результаті якої його (позивача) автомобіль отримав механічні пошкодження та потребує ремонту. Сума ремонту складає 77989,46 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «АСК «ІНГО», яка на підставі звіту №773 про оцінку вартості (розміру) збитків від 07.11.2019р., з урахуванням НДС та франшизи, сплатила 48448,32 грн. Різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою становить 29541,14 грн., яку він і просив стягнути з відповідача. 
Крім того зазначив, що діями відповідача йому завдано моральну шкоду, оскільки у зв`язку з механічними пошкодженнями автівки він не мав змоги протягом тривалого часу користуватись автомобілем, у зв`язку з чим змінився його звичний розпорядок дня, він не може повною мірою ефективно використовувати свій робочий час. До того ж відбулась втрата ринкової вартості авто. Він несе непередбачувані матеріальні витрати, багато часу потрібно для відновлення своїх прав, що постійно непокоїть його. Тому моральну шкоду, виходячи з розрахунку: 4723,00 грн. (мінімальна заробітна плата) * 3 місяці (з моменту ДТП) = 14 169,00 грн., просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2023 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у сумі 29541,14 грн., моральну шкоду у сумі 2000 грн., у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 1681,60 грн. і витрати на правничу допомогу в сумі 7 000 грн.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду скасувати, прийняти нове рішення про стягнення на його користь з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 59870,68 грн., в якості компенсації за моральну шкоду 14169 грн., та стягнути з АТ СК «Інго» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 51551,68 грн.
В обґрунтування зазначив, що за результатами проведеної автотоварознавчої експертизи було встановлено, що реальна сума матеріального збитку є значно вище, аніж стверджувалося АТ «СК «Інго» (тобто 159 870,20 грн. замість 58 007,18 грн). Така сума збитків для позивача є занадто значною, оскільки змінилась ціна позову, тому питання збільшення розміру позовних вимог тa залучення у якості співвідповідача АТ «СК «Інго» стало вкрай необхідним. Це можливо було зробити лише у разі переходу до розгляду справи за правилами зі спрощеного до загального позовного провадження. Так, суд мав всі підстави перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження: у справі було призначено проведення експертизи, збільшилась ціна позову, відповідно справа набрала більш серйозне значення для позивача, кількість відповідачів у справі також збільшилась. Суд, відмовляючи у задоволенні клопотання сторони позивача про поновлення процесуального строку та прийняття до розгляду позов зі збільшеним розміром позовних вимог, звів нанівець всі попередні дії по справі, починаючи з квітня 2020 року (з дня подачі позову), поставив під сумніви необхідність прийнятої 28.08.2020 року ухвали про залучення третьої особи, а також прийнятої 08.09.2021 року ухвали про призначення проведення автотоварознавчої експертизи. Залишення без розгляду судом першої інстанції позовної заяви зі збільшенням розміру позовних вимог, який було визначено автотоварознавчою експертизою, призвело до того, що не всі позовні вимоги було розглянуто. Крім того, судом значно занижений розмір моральної шкоди. Так, сам факт дорожньо-транспортної пригоди з пошкодженням майна позивача є стресовою для нього подією, який вже спричинив підвищене психологічне навантаження. До того ж внаслідок ДПТ позивач та члени його сім`ї тривалий час були позбавлені можливості засобу пересування, яким для них був пошкоджений автомобіль, що обмежило їх в русі. Позивачем витрачався час задля відновлення своїх прав через звернення до страхової компанії, сервісних центрів, експертів, адвоката та суду. Зазначені звернення потягли за собою непередбачені матеріальні витрати оплату послуг зазначених осіб, судового збору. Отримані механічні ушкодження автомобілю, відзначаться на його подальшій експлуатації та на вартості під час продажу. Визначаючи розмір моральної шкоди, позивач умовно оцінював її в одну мінімальну заробітну плату, яка станом на звернення до суду із первісним позовом становила 4723 грн. Розрахунок суми моральної шкоди робився за три місяці - з моменту ДТП до моменту звернення до суду з позовом.

Відповідач ОСОБА_2 також подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування зазначив, що  жодних заперечень на рахунок страхової компанії ПрАТ «АСК «Інго» з приводу розміру страхової виплати, ні до проведення ремонтних робіт, ні після проведення відновлювального ремонту не надходило. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що автомобіль марки «Toyota Rav 4» державний номерний знак НОМЕР_1 відремонтовано в ТОВ «Алмаз Сістем» (який є платником ПДВ ), чи відремонтовано на іншому СТО, яке не є платником ПДВ. За відсутності інформації про СТО, яке здійснило ремонтні роботи належного позивачу ТЗ суму податку на додану вартість не повинні компенсувати ні страхова, ні винуватець у ДТП. Позивач здійснив розрахунок (позовна заява від 17.02.2019 року) заподіяної дорожньо-транспортною шкоди у дивний спосіб, беручи суму 77989,46 гривень в якій закладено ПДВ в сумі 12998,24 гривень (з рахунку від 05.11.2019 року ) та 48448,32 гривень (з оцінки від 07.11.2019 року ) з якої вже виключений ПДВ в сумі 9558,86 гривень. Висновок №30/22 по визначенню матеріального збитку власника автомобіля Toyota RAV 4 державний номерний знак НОМЕР_1 , який складає 159870,20 грн. (а.с.120-166), покладено саме в обґрунтування заяви про збільшення розміру позовних вимог від 06.01.2023 року, який ухвалою від 11.01.2023 року було залишено без розгляду, тому посилання на нього в судовому рішенні є незаконним. Суд проігнорував незгоду позивача зі Звітом про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу №773 від 07.11.2019 року складеним ТОВ «СЗУ Україна» висловлену 06.01.2023 року. Суд стягнув з відповідача заявлену суму 29541,14 гривень, без жодного обґрунтування та розрахунку, лише тому що вказана сума заявлена позивачем. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд повинен був врахувати той факт, що ОСОБА_1 невірно обрав спосіб захисту свого порушеного права. Якби ще в лютому 2020 року ОСОБА_1 повідомив страховику про свою незгоду зі Звітом №773 від 07.11.2019 року та надав докази здійснення відновлювального ремонту в ТОВ «Алмаз Сістем» (чи іншому СТО який є платником ПДВ), то він би гарантовано отримав ще 51551,68 гривень від страхової компанії «Інго Україна». Щодо стягнутих витрат на правову допомогу, то відповідач зазначає, що 2000 гривень відшкодовано за зустріч з клієнтом та консультацію, але ж незрозуміло яким чином вказані витрати пов`язані з розглядом справи №211/1185/20; 1500 гривень стягнуто за складання клопотання, не зазначено, якого саме, та якщо йдеться про клопотання про залучення в якості співвідповідача та прийняття до розгляду уточненої позовної заяви, то в задоволені вказаного клопотання суд відмовив позивачу; 2000 гривень - за представництво адвокатом Верхушею Я.О. інтересів ОСОБА_1 в суді, але ж адвокат Верхуша Я.О. не брав участі в жодному судовому засіданні.
Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги позивача, просив її задовольнити. У задоволенні апеляційної скарги відповідача просив відмовити.
В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача заперечував проти задоволення скарги позивача, просив її відхилити. Натомість підтримав доводи скарги відповідача.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні у частині стягнення витрат на правову допомогу, з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля Toyota Rav 4» державний номерний знак НОМЕР_1 .
01 листопада 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Toyota Rav 4» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням позивача ОСОБА_1 та автомобіля марки «Opel Omega» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_2 
Постановою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 листопада2019 року притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
За полісом №АО/1277892 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспорту марки «Opel Omega» державний номерний знак НОМЕР_2 , страхова сума за заподіяну майнову шкоду становить 100 000 грн., розмір франшизи 2 000 грн. (а.с.12).
За клопотанням представника позивача, судовим експертом проведено та складено висновок №30/22 по визначенню матеріального збитку власника автомобіля Toyota RAV 4 Hybrid реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який спричинено під час ДТП у результаті зіткнення з автомобілем Opel Omega» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який складає 159 870,20 грн. (а.с.120-166).
Страховою компанією позивачу сплачено 48 448,32 грн. (а.с.14) на підставі звіту про оцінку вартості (розміру) збитків.

Ухвалюючи рішення від 11 січня 2023 року, суд першої інстанції виходив з того, що виходячи із встановленого полісом розміру страхової суми за майнову шкоду – 100 000 грн. та розміру франшизи, що становить 2000 грн. та суми встановленого експертизою збитку 159 870,20 грн., з винної особи може бути стягнено різницю між ймовірним страховим відшкодуванням та сумою завданого збитку у розмірі 61 870,20 грн. Разом з тим, позивачем заявлено до стягнення сума 29541,14 грн. Оскільки суд розглядає спір в межах заявлених вимог, то саме вказана сума підлягає стягненню. Крім того, вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, виходячи із характеру моральних страждань позивача, ступеня вини відповідача у вчинені ДТП, та оцінив моральну шкоду, завдану позивачу у розмірі 2 000 гривень, яку і стягнув оскаржуваним рішенням з відповідача.

Апеляційний суд в цілому погоджується з таким висновком та зазначає наступне.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення правильно послався на норми ЦК України, які регулюють питання відшкодування шкоди та вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Зокрема на ст.1166 ЦК України, яка передбачає, що майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частини першу та другу ст.1187 ЦК України, якими передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Пункти 1, 3 ч.1 ст.1188 ЦК України: - шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Разом з тим, в Україні діє інститут обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, метою якого є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Питання пов`язані з даним видом страхування регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням винною особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону).
За змістом Закону (ст.ст.9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому, відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Сторонами по справі не заперечується, що в даному випадку мав місце страховий випадок і винною особою є відповідач ОСОБА_2 , який скоїв ДТП і цивільно-правова відповідальність якого застрахована у АТ «СК «Інго». Полісом передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну (страхова сума) становить 100 000 грн., франшиза – 2000 грн..
Згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до положень ст.29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Ст.9 вказаного Закону визначено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. При цьому, за умовами п.12.1   ст.12 Закону,   страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Згідно зі абзацом 2 частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту, з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу), та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
До такого ж висновку дійшов Верховний Суд, зокрема і в постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18 та постанові від 21 липня 2021 року.
Отже, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Визначаючи суму що підлягає стягненню, суд першої інстанції вірно зазначив, що виходячи із встановленого полісом розміру страхової суми за майнову шкоду та розміру франшизи та суми встановленого експертизою збитку 159 870,20 грн., з винної особи може бути стягнено різницю між ймовірним страховим відшкодуванням та сумою завданого збитку у розмірі 61 870,20 грн.
Однак, остаточно визначаючи суму, що підлягає стягненню з позивача, суд першої інстанції враховував положення частини 1 статті 175 ЦПК України, згідно якої у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обгрунтування, та статті 264 ЦПК України, відповідно до якої при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, та остаточно стягнув на користь позивача 29541,14 грн. матеріальної шкоди.

Апеляційний суд не приймає посилання позивача на те, що судом першої інстанції не було розглянуто всі позовні вимоги, оскільки відповідний уточнений позов та клопотання про залучення співвідповідача були залишені без розгляду ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 11 січня 2023 року, яку було залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду.

Крім того, апеляційний суд також не приймає довід відповідача щодо того, що суд першої інстанції не мав враховувати висновок експерта з підстав повернення уточненого позову, оскільки висновок експерта є одним з доказів у даній справі та його прийняття не залежить від уточнення позовних вимог.

Щодо доводів апеляційних скарг відносно вимоги про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди апеляційний суд зазначає наступне.
Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного страждання. Діюче законодавство не містить визначення способів обчислення її розміру. Зважаючи на це будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З рішення суду вбачається, що судом першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно досліджені всі обставини по справі, ураховано факт завдання пошкоджень майну позивача та за таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог частково. Визначена судом сума відшкодування моральної шкоди у 2000 грн. є справедливою та такою, що відповідає характеру і ступеню моральних страждань та негативних наслідків.

Щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу, то апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції зробив правовий висновок щодо наявності підстав для відшкодування таких витрат за рахунок відповідача.
При цьому суд першої інстанції загалом виходив з доведеності зазначеної суми, оскільки позивачем на підтвердження понесених витрат було надано ордер про надання правової допомоги адвокатом Верхушею Я.О., виписаний на ім`я ОСОБА_1 , договір про надання правової допомоги №ФО-06-02/20 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , прибутковий касовий ордер №06/02/20 від 06.02.2020 року на суму 7000 грн., та розрахунок суми гонорару за надані юридичні послуги, згідно якого ОСОБА_1 було надано наступні юридичні послуги: зустріч з клієнтом, надання консультації (2000 грн.), складання позовної заяви (1500 грн.), складання клопотання (1500 грн.), представництво інтересів в суді (2000 грн.), тобто на загальну суму 7000 грн.

Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Виходячи з вищезазначеного, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції щодо підтвердження витрат на правову допомогу у встановленому позивачем розмірі є обґрунтованим.

Однак судом першої інстанції не було враховано наступне.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, судом першої інстанції не було врахованого того, що відповідно до положень ст.141 ЦПК Україні всі витрати, пов`язані з розглядом справи, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу повинні бути розподілені пропорційно відповідно до розміру задоволених позовних вимог.
Крім того, згідно ч.13 ст.141 України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне змінити рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2023 року у частині витрат на правову допомогу, стягнувши з відповідача на користь позивача 5051,18 грн. втрат на правову допомогу, пропорційно до задоволених позовних вимог (з урахуванням часткового задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди). 
В іншій частині рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2023 року відповідає нормам матеріального та процесуального права, а отже підлягає залишенню без змін.
Задовольняючи апеляційну скаргу відповідача частково, апеляційний суд зазначає, що у задоволенні його вимог по суті позову було відмовлено, отже, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2023 року змінити у частині витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5051 (п`ять тисяч п`ятдесят одну) грн. 18 коп. витрат на правову допомогу по справі.
В іншій частині рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повне судове рішення складено 15 березня 2023 року.

Головуючий суддя: О.В.Агєєв