ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 646/6091/21  Номер провадження 22-ц/814/149/23	Головуючий у 1-й інстанції Теслікова І.І.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Чумак О.В.
суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Семенова Сергія Владиславовича 
на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20.12.2021 р., ухвалене суддею Тесліковою І.І., 
по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківрегіонгаз» про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільнені та середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, - 

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду, через свого представника адвоката Семенова С.В., з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківрегіонгаз», в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі на день звільнення 39891,03 грн. та середній заробіток за весь період затримки розрахунку 27142,45 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно записів у трудовій книжці він у період з 10.09.2009 по 14.04.2021 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Харківрегіонгаз». 14.04.2021 його було звільнено за власним бажанням.
В день звільнення позивача відповідач протиправно не провів належних розрахунків з ним, а саме: не виплачена заборгованість по заробітній платі за січень-квітень 2021 року та не компенсовано йому кошти за 81 день невикористаної основної щорічної відпустки.
На підтвердження чого надано виписку з банку по картковому рахунку від 31.08.2021 та довідкою про індивідуальні відомості про застраховану особу форми ок-5. Представник позивача звертався до відповідача в адвокатським запитом щодо надання даних про відпустки та розрахункових листів, однак відповідь не отримана.
Відповідно до виписки з банку по картковому рахунку від 31.08.2021 та довідки про індивідуальні відомості про застраховану особу форми ок-5 заборгованість при звільненні становить: грошова компенсація за 81 день основної щорічної відпустки 22433,76 грн., заробітна плата за січень-квітень 2021 року за вирахуванням суми, яка була сплачена позивачу 20.01.2021 та 16.02.2021, складає 17457,27 грн. Тобто заборгованість відповідача перед ним на день звільнення складає 39891,03 грн.
Вказані кошти він не отримав і по день звернення до суду, у зв`язку з чим у нього виникло право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку. Так, відповідно до норм тривалості робочого часу при 40 годинному робочому тижні з дня звільнення 20.04.2021 по день подачі до суду позовної заяви (03.09.2021) він має право отримати середній заробіток за 91 робочий день у розмірі 27142,45 грн.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2021 року у задоволенні позову представника ОСОБА_1 адвоката Семенова Сергія Владиславовича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківрегіонгаз» про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовлено.

З вказаним заочним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , представник якого адвокат Семенов С.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне та необ`єктивне з`ясування фактичних обставин справи, просить скасувати вказане заочне рішення, ухвалити нове та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 . 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що відповідач проігнорував адвокатський запит та не надав накази про надання щорічних основних відпусток та додаткових відпусток за період перебування у трудових відносинах з відповідачем, розрахункові листи про здійснення остаточного розрахунку при звільненні, інформацію щодо залишку днів невикористаних днів щорічної основної та додаткової відпустки на день звільнення, копію трудового договору. 
Також відповідачем не надано вказані документи на вимогу суду. 
Зазначає, що розрахунки невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку проведені на підставі наявних у позивача документів: виписки з банку по картковому рахунку; довідки щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу позивача форми 05-5 відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженої КМУ від 08.02.1995 р. №100.
Вважає, що позивач подав належні і допустимі докази на підтвердження позовних вимог, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки. 

Відзив від учасників справи не надходив.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження без повідомлен6ня учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив, що згідно запису трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 10.09.2009 по 14.04.2021 перебував у трудових відносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківрегіонгаз» (а.с. 17-18). 
Наказом № 124-П від 31.03.2021 ОСОБА_1 , начальника Лозівської дільниці з реалізації скрапленого газу Харківського регіонального управління скрапленого газу звільнено 14 квітня 2021 року за власним бажанням (ст.38 КЗпП України). Зазначено, що ОСОБА_1 компенсувати кошти за 81 день невикористаної основної щорічної відпустки (а.с. 19).
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач суду не надав належних доказів, які б підтверджували його позовні вимоги.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.
Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.
Згідно ч.1 ст.83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Конституційний Суд України 15 жовтня 2013 року у справі №1-13/2013 №8-рп/2013 в аспекті конституційного звернення дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.
Право працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За таких обставин, з урахуванням положень статей 77,81 ЦПК України саме працівник має належними та допустимими доказами довести факт порушення роботодавцем його трудових прав.
Для вирішення питання щодо заборгованості по заробітній платі позивачу необхідно довести розмір заробітної плати, яка встановлена за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки).
Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний суд у постанові від 16 серпня 2018 року у справі № 242/5780/16-ц (провадження № 61-34037св18).
Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи й підлягають установленню при ухваленні судового рішення (чч.1, 2 ст.77 ЦПК України ).
Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підтвердження позовних вимог позивач надав суду першої інстанції виписку з карткового рахунку за № НОМЕР_2 від 31.08.2021 та довідки з індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5, яка видана Пенсійним фондом України (а.с. 20-30).
23.06.2021 р. представник позивача направив до відповідача адвокатський запит про витребування документів: накази про надання щорічних основних відпусток та додаткових відпусток за період перебування у трудових відносинах з відповідачем, розрахункові листи про здійснення остаточного розрахунку при звільненні, інформацію щодо залишку днів невикористаних днів щорічної основної та додаткової відпустки на день звільнення, копію трудового договору (а.с. 31-34). 
Крім цього ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.10.2021 року при відкритті провадження у справі суд витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківрегіонгаз» копію наказів про надання щорічних основних відпусток та додаткових відпусток за період перебування у трудових відносинах з відповідачем, розрахункових листів про здійснення остаточного розрахунку при звільненні, довідок щодо залишку днів невикористаних днів щорічної основної та додаткової відпустки на день звільнення (а.с. 47-49).
Копія вказаної ухвали вручена відповідачу 03.11.2021 (а.с. 53). Проте ухвала відповідачем не виконана, витребувані судом документи не надані. 
Згідно пояснень, наданих представником позивача в суді першої інстанції, адвокатський запит відповідачем також залишений без задоволення, що також не спростовано відповідачем.

Як вказувалося вище, на підтвердження позовних вимог позивач надав суду першої інстанції виписку з карткового рахунку за № НОМЕР_2 від 31.08.2021 та довідки з індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5, яка видана Пенсійним фондом України, відповідно до яких заборгованість відповідача перед позивачем при звільненні становить: грошова компенсація за 81 день основної щорічної відпустки 22433,76 грн.; заробітна плата за січень-квітень 2021 року за вирахуванням суми, яка була сплачена позивачу 20.01.2021 та 16.02.2021, складає 17457,27 грн. (а.с. 20-30).
Отже вказаними документами підтверджено, що заборгованість відповідача перед позивачем на день звільнення складає 39891,03 грн.
Оскільки вказану суму коштів позивач не отримав від відповідача по день звернення до суду, у позивача виникло вправо на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку. 
Як вказав позивач у позовній заяві, і це не заперечувалося відповідачем, відповідно до норм тривалості робочого часу при 40 годинному робочому тижні з дня звільнення (20.04.2021) по день подачі до суду позовної заяви (03.09.2021) позивач має право отримати середній заробіток за 91 робочий день у розмірі 27142,45 грн.
Розрахунок проведений позивачем відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. N 100, відповідачем не спростований, сумнівів у колегії суддів не викликає.
Колегія суддів приходить до висновку, що надані позивачем ОСОБА_1 документи є належними і допустимими доказами на підтвердження розміру його заборгованості по заробітній платі та грошових коштів, не виплачених йому при звільненні відповідачем ТОВ «Харківрегіонгаз».
При цьому, колегія суддів враховує, що правом на подачу відзиву на позовну заяву, як і на апеляційну скаргу, відповідач не скористався; на виклик суду першої інстанції відповідач не з`явився. Жодних заяв, клопотань, заперечень та документів від нього не надходило ні до місцевого, ні до апеляційного судів. Надані позивачем розрахунки сум, що підлягають до стягнення з відповідача, ТОВ «Харківрегіонгаз» не спростував жодними належними і допустимими доказами. 
З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги представника позивача, скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення на його користь з ТОВ «Харківрегіонгаз» заборгованість по заробітній платі на день звільнення у сумі 39891,03 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 27142,45 грн. 
За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України  судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи те, позивач при подачі позову до суду першої інстанції сплатив судовий збір у сумі 908,00 грн та 1362 грн за подачу апеляційної скарги (а.с. 44, 117), а всього 2270,00 грн., вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись статтями 374 ч. 1 п.2, 376 ч. 3,4; 381-384,389-391 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Семенова Сергія Владиславовича задовольнити.
Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2021 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення. 
Позов  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківрегіонгаз» про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільнені, та середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківрегіонгаз» (код ЄДРПОУ 36224035) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) заборгованість по заробітній платі на день звільнення у сумі 39891,03 грн (тридцять дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто одна гривня 03 коп) та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 27142,45 грн (двадцять сім тисяч сто сорок дві гривні 45 коп).
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківрегіонгаз» (код ЄДРПОУ 36224035) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 2270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 24.01.2023 р.

Головуючий суддя                                                  О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Л.І.Пилипчук