УХВАЛА
Іменем України
 
19 січня 2023 року
м. Київ
Справа №325/1174/20
Провадження №51-870ск22
 
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої          ОСОБА_1 , 
суддів                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 подану в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 26 січня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 17 січня 2022 року і
 
встановила:
Вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 26 січня 
2021 року  ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України) та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. 
На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього передбачених ст. 76 КК України обов`язків.
Вирішено питання про процесуальні витрати, цивільні позови, скасування арешту майна.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнано винуватими і засуджено за те, що він 18 червня 2019 року приблизно о 10 годині, керуючи автомобілем ЗАЗ 110307 реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині автодороги М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, з боку смт Приазовське в напрямку 
м. Мелітополь в Приазовському районі Запорізької області. На шляху прямування на 471 км автодороги Одеса-Мелітополь-Новоазовськ водій ОСОБА_5 , наближаючись до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг, проявивши крайню неуважність до дорожньої обстановки, допустивши злочинну недбалість, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, маючи технічну можливість уникнути зіткнення, змінив напрямок руху ліворуч, перетнув суцільну осьову лінію дорожньої розмітки 1.1, виконуючи поворот на ґрунтову дорогу, внаслідок чого допустив зіткнення з мотоциклом SUZUKI GSX-R750 реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , який здійснював обгін зустрічною смугою. Своїми діями ОСОБА_5 порушив пункт 10.1 та розділ 34 (дорожня розмітка 1.1) Правил дорожнього руху України. Порушення пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, вчинене водієм ОСОБА_5 , знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоциклу ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження, а пасажир його мотоциклу ОСОБА_7 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 17 січня 2022 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_4 , представника потерпілої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишено без задоволення.
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задоволено частково.
Вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 26 січня 2021 року щодо ОСОБА_5 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 змінено. Ухвалено стягнути з ПрАТ «СК «Оранта-Січ» на користь потерпілого ОСОБА_6 50076 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2503,8 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. У решті вирок суду залишено без змін.
 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування судами закону України про кримінальну відповідальність і закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України). На думку скаржника, встановлені судом фактичні обставини не відповідають матеріалам кримінального провадження, оскільки висновки судів першої та апеляційної інстанцій про доведеність винуватості  ОСОБА_5 у вчиненні злочину не ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах. У ситуації, яка виникла, ОСОБА_5 не зобов`язаний був виходити з можливості грубого порушення ПДР водієм мотоцикла ОСОБА_6 . Обвинувачений не передбачав і не мав можливості передбачити, що перед початком здійснення його маневру повороту ліворуч водій мотоцикла буде здійснювати обгін його автомобіля на зустрічній смузі руху з грубим порушенням вимог п.п.12.3, 12.6, 12.9, 14.6 та розділу 34 ПДР.
Відповідно до експертного висновку №19-109 в причинному зв`язку з пригодою знаходяться тільки порушення обвинуваченим вимог п.10.1 ПДР. У даній справі саме невикористання водієм ОСОБА_6 можливості уникнення зіткнення при наявності такої можливості перебуває у прямому причинному зв`язку з ДТП, що виключає притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності. При цьому суд у вироку жодним чином не мотивував прийняття одних доказів, та неврахування інших, а також позиції сторони захисту. Стверджує про недоведеність винуватості  ОСОБА_5 у вчиненому діянні зібраними у справі доказами. 
Вказує, що рішення суду суперечить правовому висновку Верховного Суду, зробленому 19.05.2020 року за результатами розгляду справи №490/10025/17.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 , суд не звернув увагу на неповноту судового розгляду та помилку місцевого суду не виправив. Ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам КПК України.
 
Мотиви Суду
Перевіривши доводи, викладені касаційній скарзі захисника, а також надані до неї копії судових рішень колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно із ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень на предмет неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, натомість при перегляді судових рішень виходить з  фактичних обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Висновки районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України ґрунтуються на доказах, перевірених у судовому засіданні та оцінених судом згідно з положеннями ст. 94 КПК України. 
Доводи, викладені в касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 , якими він обґрунтовує заявлені вимоги, аналогічні доводам його апеляційної скарги, яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду.
Так, в постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції, зазначив, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості  ОСОБА_5  у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст. 23 КПК України і оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що у судовому засіданні, безпосередньо у встановленому законом порядку судом першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_9 , потерпілий ОСОБА_6 , потерпіла 
ОСОБА_7 зміст показань яких детально викладений у вироку.
Крім того, судом першої інстанції було зазначено, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується іншими дослідженими в ході судового розгляду доказами, зокрема, витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого 18.06.2019 року внесені відомості про кримінальне правопорушення за фактом дорожньо-транспортної пригоди; протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18.06.2019 року; постановою слідчого від 18.06.2019 року, транспортні засоби визнані речовими доказами і приєднані до кримінального провадження; висновком експерта № 19-67 від 24.07.2019 року; висновком експерта № 19-66 від 31.07.2019 року; висновком експерта № 19-109 від 27.11.2019 року.
Проаналізувавши усі докази, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку про їх належність, допустимість та відсутність будь-яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, які б ставили під сумнів рішення суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Також апеляційний суд у своєму рішенні зазначив, що при вирішенні питання про причинний зв`язок ураховується наявність у водія технічної можливості уникнути шкідливого наслідку. Якщо такої можливості не було встановлено, то відповідальність водія виключається. Однак, у випадку, коли вказану ситуацію було створено самим водієм-порушником, відсутність технічної можливості уникнути шкідливих наслідків юридичного значення не має.
За обставинами даного кримінального провадження було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 , наближаючись до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрямок руху ліворуч, протиправно перетнув суцільну осьову лінію дорожньої розмітки 1.1., внаслідок чого створив аварійну ситуацію і допустив зіткнення з мотоциклом під керуванням водія ОСОБА_6 . Внаслідок порушення ОСОБА_5 категоричної заборони на перетин суцільної осьової лінії дорожньої розмітки 1.1 обвинувачений тим самим створив аварійну ситуацію.
Колегія суддів погодилася із висновком суду про наявність в діяннях обвинуваченого ОСОБА_5 складу передбаченого ч. 2 ст. 286 КК кримінального правопорушення, оскільки його дії знаходяться у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.
Суд першої інстанції правильно виходив з того, що посилання захисника в даному випадку на постанову Верховного Суду від 05.04.2018 року у справі №585/8/16-к є помилковими. Як обґрунтовано зазначив суд, за обставинами розглянутої справи, водій здійснював дозволений маневр. Натомість у даній справі ОСОБА_5 не виконував поворот ліворуч на перехресті, що дозволено правилами дорожнього руху, а перетнув заборонену суцільну осьову лінію розмітки, не доїхавши при цьому до перехрестя, на якому дозволено здійснювати маневр повороту ліворуч. Відтак обставини даних справ не є подібними.
Водночас апеляційний суд обґрунтовано прийшов до висновку, що посилання захисника у скарзі на недоведеність технічної можливості уникнути зіткнення з боку обвинуваченого ОСОБА_5 юридичного значення не має, оскільки вказану ситуацію було створено самим ОСОБА_5 . Доводи захисника про те, що суд не мотивував у вироку неприйняття позиції сторони захисту, спростовуються змістом мотивувальної частини вироку, яка містить докладні мотиви прийнятого судом рішення та неврахування доводів захисту.
Суд апеляційної інстанції вказав, що при перевірці вироку колегією суддів не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено. Наявність в діях потерпілого порушень правил дорожнього руху за жодних обставин не впливає на законність прийнятого судом рішення, оскільки судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. 
Решта доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_4 висновків суду апеляційної інстанції також не спростовує та фактично зводиться до переоцінки доказів і встановлених по справі обставин, що в силу вимог статті 433 КПК України не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції. 
Апеляційний суд, переглядаючи вирок врахував, що суд першої інстанції, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, дав їм належну оцінку в аспекті ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмету доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення проти безпеки руху.
Призначене засудженому покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Таким чином, на переконання колегії суддів касаційного суду, під час апеляційного розгляду, суд перевірив доводи апеляційної скарги сторони захисту та надав на них вичерпну відповідь, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
У той же час, касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 412, 414 КПК України, а відтак й необхідності скасування судових рішень на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.
Оскільки з касаційної скарги захисника ОСОБА_4 , наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Ураховуючи викладене та керуючись п. 2  ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів  
 
постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 26 січня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 17 січня 2022 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

 
 
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                           ОСОБА_3