ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 січня 2023 року
м. Київ
справа № 308/7382/16-к
провадження № 51-2541км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі
головуючого                       ОСОБА_1 ,  
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового
засідання                             ОСОБА_4 ,
прокурора                           ОСОБА_5 ,
захисника                            ОСОБА_6 ,
засудженої                           ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженої ОСОБА_7 та її захисника - ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 серпня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 25 травня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 121013070040004320, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Нове Давидково Мукачівського району, жительки АДРЕСА_1 , такої, що судимості не має,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком,  ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді обмеження волі: за ч. 1 ст. 190 КК - на строк 3 роки; за ч. 3 ст. 358 КК - на строк 2 роки. На підставі ст. 70  КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено  ОСОБА_7 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки. На підставі ч. 5 ст. 74 КК  ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання, а кримінальну справу закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Згідно з вироком суду,  ОСОБА_7 17 лютого 2009 року в м. Мукачево (вул. Возз`єднання, 10/5), діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків від вчинюваних нею дій та бажаючи їх настання, заздалегідь знаючи, що диплом серії НОМЕР_1 , виданий державним університетом ім. І. Франка зі спеціальністю «Економіка підприємства», на її ім`я є підробленим, оскільки згідно листа першого проректора Львівського національного університету ім. І. Франка, ОСОБА_8 , -  ОСОБА_7 , навчання у вказаному навчальному закладі в період з 1993-1997 роках не проходила і диплому серії НОМЕР_1 від 15 лютого 1997 року, не отримувала, з метою нотаріального посвідчення копії вищевказаного диплому, надала його оригінал приватному нотаріусу Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , про що було здійснено відповідний запис нотаріусом в Реєстрі нотаріальних дій.
Продовжуючи свої злочинні дії, в лютому 2009 року в м. Ужгороді (вул. Підгірна, 46),  ОСОБА_7 , з метою отримання наукового ступеню кандидата економічних наук із спеціальністю «Розвиток продуктивних сил і регіональна економіка», діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків від вчинюваних нею дій та бажаючи їх настання, заздалегідь знаючи, що диплом серії НОМЕР_1 , виданий державним університетом ім. І. Франка зі спеціальністю «Економіка підприємства», на її ім`я є підробленим, подала вищевказаний диплом до спеціалізованої вченої ради здобувача наукового ступеня, в результаті чого була допущена до захисту дисертації.
В подальшому,  ОСОБА_7 реалізовуючи свої злочинні дії, спрямовані на незаконне отримання наукового ступеню, 18 листопада 2009 року, в присутності атестаційної комісії, підтвердила достовірність поданих нею документів, а саме отримання нею диплому серії НОМЕР_1 , виданий державним університетом ім. І. Франка зі спеціальністю «Економіка підприємства» на її ім`я, в результаті чого захистила підготовлену нею кандидатську дисертацію на тему «Регіональні особливості проблеми екологізації сільськогосподарського землекористування», в наслідок чого отримала диплом кандидата наук України серії НОМЕР_2 зі спеціальністю «Розвиток продуктивних сил і регіональна економіка» з присвоєнням наукового ступеню « Кандидат Економічних наук ».
На підставі вищевказаного диплому та присвоєному науковому ступеню,  ОСОБА_7 у період з 2010 року по 30 серпня 2013 року, діючи умисно, з корисливих спонукань, шляхом обману, незаконно заволоділа згідно проведеного нарахування, доплатою за науковий ступінь кандидата економічних наук у розмірі 15 відсотків ставки заробітної плати. В результаті шахрайських дій  ОСОБА_7 , адміністрації ВП НУБіП «Мукачівський аграрний коледж» було заподіяно матеріальну шкоду на суму 11 616, 78 грн.
Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 .. Задовольнив апеляційну скаргу прокурора, вирок суду змінив, виключив з резолютивної частини формулювання «кримінальну справу закрити», вказав вважати правильним формулювання «На підставі ч. 5 ст. 74 КК звільнити  ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності». В решті вирок залишив без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджена та захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просять скасувати судові рішення, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284, п. 1 ч. 2 ст. 412, п. 3 ч. 1 ст. 436 КПК, у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень та вичерпанням можливості отримати такі докази. Вказують на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази на підтвердження факту подання ОСОБА_7 до атестаційної комісії підробленого диплому, а саме відсутній як оригінал документу так і його нотаріально засвідчена копія, а відтак, відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого як за ч. 3 ст. 358 КК так і за ч. 1 ст. 190 КК. Зазначають, що судом першої інстанції в основу обвинувачення ОСОБА_7 покладено ряд неналежних та недопустимих доказів, отриманих з грубим порушенням вимог КПК. Вказують на те, що про вказані порушення суду першої інстанції сторона захисту наголошувала під час апеляційного розгляду, однак апеляційний суд, погоджуючись з висновком суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, не надав відповіді на всі доводи апеляційної скарги. 
Позиції учасників судового провадження
Засуджена та захисник підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити. Прокурор заперечувала проти задоволення цієї скарги.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Як установлено частинами 1, 2 ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливості скасування судових рішень через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження або неповноту судового розгляду, чинним законом не передбачено.
З касаційної скарги вбачається, що засуджена та захисник, крім іншого, посилаються на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду, тоді як перевірку цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесено.
Положеннями статей 2, 7, 370, 404, 419 КПК визначено, що при перегляді оспорюваного вироку апеляційний суд, дотримуючись засад кримінального провадження, зобов`язаний ретельно перевірити всі доводи, викладені в апеляційних скаргах, з`ясувати, чи повно, всебічно та об`єктивно здійснено судове провадження, чи було у передбаченому вказаним Кодексом порядку здобуто докази обвинувачення, чи оцінено їх місцевим судом із додержанням правил ст. 94 цього Кодексу, чи правильно було застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Тобто в цьому рішенні слід проаналізувати аргументи скаржників і, зіставивши їх із фактичними даними, наявними у справі, дати на кожен із них вичерпну відповідь.
У разі залишення апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, на яких її визнано необґрунтованою.
Суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК. Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Втім суд апеляційної інстанції під час розгляду кримінального провадження стосовно  ОСОБА_7 цих вимог не дотримався, оскільки суттєві доводи захисника залишено без належної відповіді.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції за результатом розгляду кримінального провадження дійшов висновку про те, що винуватість  ОСОБА_7  у скоєні інкримінованих їй кримінальних правопорушень доведена у повному обсязі, а її дії правильно кваліфіковані як за ч. 3 ст. 358 КК так і за ч. 1 ст. 190 КК.
Захисник ОСОБА_10 , не погодившись із вироком суду, подав апеляційну скаргу, у якій, із наведенням відповідних обґрунтувань, просив скасувати оспорюваний вирок щодо  ОСОБА_7 , а кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК. Сторона захисту вказувала на те, що в основу обвинувачення ОСОБА_7 покладено ряд неналежних та недопустимих доказів, а також доказів, отриманих з грубим порушенням вимог КПК. Звертав увагу апеляційного суду на те, що у вироку взагалі не зазначено формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 190 КК, а саме не вказано де, коли та за яких обставин  ОСОБА_7  надала неправдиву інформацію, тобто здійснила обман. Зокрема захисник вказував на те, що саме з цих підстав обвинувальний акт було повернуто прокурору для усунення недоліків, оскільки в порушення вимог ст. 91, ч. 4 ст. 110, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК у ньому не викладені конкретні обставини інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК, а саме не вказано на те, що ОСОБА_7 заволоділа чужим майном шляхом обману, при цьому, не зазначено в чому саме полягає обман, які саме неправдиві відомості вона повідомила та кому саме такі відомості повідомлялися із зазначенням часу, місця, способу, а також не розкрито причинно-наслідкових зав`язків між наданою «неправдивою» інформацією та заволодіння коштами потерпілого. 
Разом з тим, апеляційний суд належним чином не перевірив вищезазначених доводів сторони захисту та у своєму рішенні узагальнено зазначив, що висновки суду першої про доведеність винуватості  ОСОБА_7  у вчиненні зазначених у вироку суду кримінальних правопорушень відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими та вірно кваліфіковані як за ч. 1 ст. 190 КК, так і за ч. 3 ст. 358 КК, оскільки остання вчинила шахрайство та використала підроблений документ, повторно.
Зазначене свідчить про формальний підхід апеляційного суду під час розгляду апеляційної скарги захисника, а саме недотримання вимог ст. 419 КПК. Отже, під час розгляду справи суд апеляційної інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для його скасування, а тому касаційна скарга засудженої ОСОБА_7 та її захисника - ОСОБА_6 підлягає задоволенню частково, а ухвала апеляційного суду - скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно взяти до уваги наведене, ретельно перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, дати їм належну оцінку та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам ст. 370 КПК України.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6  - задовольнити частково.
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 25 травня 2022 року щодо ОСОБА_7  скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                          ОСОБА_3