Справа № 127/27227/22 
Провадження № 33/801/255/2023
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач: Панасюк О. С.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року                                                                               м. Вінниця

       Вінницький апеляційний суд у складі судді Панасюка О. С., розглянувши апеляційну скаргу захисниці  ОСОБА_1 – адвоката Ліханової О. В. на постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16 лютого 2023 року про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-2, 124, частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

встановив:

       Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16 лютого 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-2, 124, частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн 00 к. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік за те, що 19 листопада 2022 року о 00 год 25 хв по вул. Марії Гавриш, 95 Б у м. Вінниці він керував автомобілем марки «Opel Combo», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (нечітка мова, нестійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Крім того під час руху був не уважним, не слідкував за зміною дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив наїзд на перешкоду (паркан), в результаті чого був пошкоджений паркан, транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. При цьому не виконав вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, яка була подана за допомогою проблискових маячків синього і червоного кольору, а також спеціального звукового сигналу, був зупинений шляхом переслідування.
       Захисниця ОСОБА_1 – адвокат Ліханова О. В. подала апеляційну скаргу на цю постанову, у якій, посилаючись на неправильне застосування суддею суду першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, недоведеність обставин, які суддя вважав встановленими, просила скасувати постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16 лютого 2023 року, а провадження у справі закрити.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що відомості, які внесені в протокол про адміністративне правопорушення, не відповідають вимогам пункту 9 Розділу 2 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ № 1376 від 06 листопада 2015 року, оскільки в протоколі достовірно не встановлений час вчинення правопорушення, що ставить під сумнів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Ознаки алкогольного сп`яніння, які зазначені у протоколі, не відповідають Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі – Інструкція № 1452/735), тому що нечітка мова та нестійка хода не є ознаками алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, а навіть проходив освідування за допомогою технічного приладу «Драгер». Після тверджень працівників поліції, що він неправильно проходить огляд, і це розцінюється як відмова від проходження огляду, ОСОБА_1 в черговий раз заявив про готовність пройти огляд у присутності адвоката, якого він викликав в телефонному режимі. Наявне в матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння є недопустимим доказом, у зв`язку з недостовірною інформацією, яка в ньому міститься.
       Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.
       Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
       Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
       Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
       Згідно з протоколами про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 361626 та ДПР18 № 361629 від 19 листопада 2022 року 19 листопада 2022 року о 00 год 25 хв по вул. Марії Гавриш, 95 Б у м. Вінниці ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Opel Combo», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (нечітка мова, нестійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. При цьому не виконав вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, яка була подана за допомогою проблискових маячків синього і червоного кольору, а також спеціального звукового сигналу, був зупинений шляхом переслідування.
       Протоколи складені уповноваженою особою, а їх зміст відповідає вимогам статті 256 КУпАП, протоколи підписані особою, яка їх склала.
        ОСОБА_1 своїм правом надати пояснення, висловити будь-які зауваження щодо оформлення протоколів чи їх неправдивості, не скористався, відмовившись при цьому від їх підписання.
       Відповідно до пункту 2.4 Правил дорожнього руху України (далі – ПДР України) на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.
       Статтею 122-2 КУпАП передбачено відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу.
       Дії  ОСОБА_1 кваліфіковані за частиною першою статті 122-2 КУпАП і полягають у невиконанні ним вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу, що підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, зокрема даними протоколу про адміністративне правопорушення та відозаписом з портативного відеореєстратора поліцейського, з якого видно, що на вимогу поліцейських зупинитись, яка була подана звуковими та світловими сигналами, водій не зупинявся та продовжував рух, був зупинений шляхом переслідування.
       Згідно з пунктом 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
       Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з пунктом 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
        Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому статтею 266 КУпАП, відповідно до Інструкції та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами), відповідно до яких особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.
       З наявного в матеріалах справи відеозапису видно, що працівником поліції було виявлено у  ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, в зв`язку з чим поліцейським неодноразово було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.  ОСОБА_1 хоч і погодився на проходження огляду за допомогою приладу «Драгер», проте належним чином не виконував інструкцію по проходженню огляду, переривав подих при задуванні приладу й видихувані недостатньої кількості об`єму повітря у прилад, на зауваження та роз`яснення поліцейських не реагував. В подальшому ОСОБА_1 заявив про готовність пройти огляд у присутності адвоката, якого він нібито викликав по телефонну. Тобто з дій ОСОБА_1 випливає очевидний висновок, що вони були спрямовані на уникнення проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку.
       Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема алкогольного сп`яніння, є підставою притягнення особи до відповідальності за статтею 130 КУпАП.
       Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 122-2 та частиною першої статті 130 КУпАП, є обґрунтованим, вмотивованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, яким суд надав правильну оцінку.
       Доводи апеляційної скарги захисниці ОСОБА_1 – адвоката Ліханової О. В. про те, що в протоколі достовірно не встановлений час вчинення правопорушення, що ставить під сумнів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, не є істотними, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають і не спростовують вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень.
       Щодо доводів апеляційної скарги про те, що медичної установи, як КП ВОНД «Соціотерапія», яка зазначена в направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не існує, то апеляційний суд звертає увагу на те, що у 2020 року було змінено назву закладу охорони здоров`я з Комунального підприємства «Вінницький обласний наркологічний диспансер «Соціотерапія» на Комунальне некомерційне підприємство «Центр терапії залежностей «Соцітерапія» Вінницької обласної ради, без зміни мети та функціонування щодо проведення оглядів водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану сп`яніння. А відтак зазначення старої назви медичного закладу в направленні є лише формальною помилкою і жодним чином не порушує права і свободи  ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави для визначення такого доказу недопустимим.
       Пунктом 2.3 б ПДР України установлено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. 
       Відповідно до пункту 12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
       Відповідальність водіїв за статтею 124 КУпАП настає за порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
       Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, підтверджується даними, які містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 361627 від 19 листопада 2022 року, відповідно до якого 19 листопада 2022 року о 00 год 25 хв по вул. Марії Гавриш, 95 Б у м. Вінниці ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Opel Combo», державний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху був не уважним, не слідкував за зміною дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив наїзд на перешкоду (паркан), в результаті чого був пошкоджений паркан, транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками; схемою місця ДТП.
       Суд першої інстанції відповідно до статей 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. Викладені у постанові судді висновки відповідають фактичним обставинам справи.
       Інші доводи, на які посилається заявниця, також не дають підстав для скасування судового рішення та не впливають на правильність висновку суду першої інстанції про винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-2, 124, частиною першою статті 130 КУпАП.
       Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Керуючись статтею 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

       Апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_1 – адвоката Ліханової О. В. залишити без задоволення, а постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16 лютого 2023 року – без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

       Суддя                                                                 О. С. Панасюк