Номер провадження: 22-ц/813/4715/23 
Справа № 521/7589/22
Головуючий у першій інстанції Маркарова С.В.
Доповідач Пузанова Л. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2023 року                                                                  м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.,
суддів: Ігнатенко П.Я.,
Орловської Н.В., секретар Зєйналова А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 12 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про зобов`язання вчинити певні дії,
встановив:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Мілоан” про зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що сторонами неодноразово укладалися договори кредитування, а саме: договір №100665892 від 20.09.2021року на суму 8 000грн, за яким ним сплачено 8 012грн та договір припинив дію; договір №102652851 від 22.10.2021року на суму 1 000грн, за яким ним сплачено 1122грн та договір припинив дію; договір № 102706170 від 24.10.2021року на суму 8 000грн, за яким ним сплачено 10 320грн та договір припинив дію; договір №100177821 від 28.10.2021року на суму 4 000грн, за яким ним сплачено 6 840грн та договір припинив дію; договір №101742718 на суму 5 000грн з визначеним терміном повернення кредиту до 27.11.2021року.
Після укладення останнього договору №101742718 йому стало відомо про те, що відповідно до Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей” військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам і військовозобов`язаним — з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом, не нараховуються. У зв`язку з тим, що він є військовослужбовцем та безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, 26.11.2021 року він електронним листом з відповідними документами звернувся до відповідача з проханням зупинити нарахування процентів та у зв`язку із скрутним матеріальним становищем- провести перерахунок переплачених за попередніми договорами коштів у сумі 5 294грн 50коп., суму 5 000грн врахувати як повернення боргу, а різницю в розмірі 294грн 50коп. повернути на його картковий рахунок за відповідним номером.
На неодноразові звернення до відповідача, в січні 2022 року він отримав відповідь про те, що нарахування відсотків та пені йому призупинено, однак законом не заборонено утримувати комісію та інші передбачені договорами винагороди, тому його заборгованість за договором №101742718 від 12.11.2021 року становить 3 943грн 94коп.
Не погоджуючись із розміром перерахованих грошових коштів за укладеними з ним, починаючи з вересня 2021 року кредитними договорами, а звідси- із розміром визначеного відповідачем боргу за договором від 12.11.2021 року, позивач, з врахуванням заяви про усунення недоліків, просив суд визнати незаконною бездіяльність Товариства з обмеженою відповідальністю “Мілоан” щодо проведення перерахунку переплачених коштів за кредитними договорами, а саме: за договором №100665892 від 20.09.2021року переплату у розмірі 253грн 56коп., за договором №102652851 від 22.10.2021року переплату у розмірі 122грн 50коп., за договором №102706170 від 24.10.2021року переплату у розмірі 2 320грн та за договором №100177821 від 28.10.2021 року переплату у розмірі 2 840грн; зобов`язати відповідача списати борг за кредитним договором №101742718 від 12.11.2021року у розмірі 5 000грн та повернути переплачені ним кошти у загальному розмірі 536грн 06коп. за договорами №№100665892, 102652851, 102706170 та 100177821, а також відшкодувати моральну шкоду у розмірі 3 943грн 94коп., яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою кредитора та у приниженні його честі та гідності при цьому.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити заявлені ним позовні вимоги.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що при вирішенні справи судом не враховано факт переплати ним на користь відповідача грошових коштів за укладеними з ним кредитними договорами, погашення кредиту у яких встановлено зі строком до одного місяця та на які у зв`язку з цим не поширюється Закон України “Про споживче кредитування” та пмилково вказано про те, що за наданим відповідачем розрахунком станом на 22.11.2022 року його заборгованість за договором №101742718 від 12.11.2021року становить 3 943,94грн без врахування переплати відсотків та пені, які були незаконно сплачені ним за попередніми договорами.
В судове засідання учасники справи не з`явилися, повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом доставлення судової повістки на електронну адресу (пункт 2 частини восьмої статті 128 ЦПК України), (а. с.99-104).
Позивач ОСОБА_1 надіслав до апеляційного суду заяву про розгляд справи у його відсутність.
Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, неявка до суду апеляційної інстанції сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Рішення суду мотивовано тим, що дії та рішення відповідача щодо скасування нарахованих відсотків за укладеними з позивачем кредитними угодами та щодо зарахування сплачених відсотків як надходження в рахунок сплати тіла кредиту по активному кредитному договору №101742718 від 12.11.2021 року відповідають умовам договорів кредиту та положенням Законів України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та “Про споживче кредитування”, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
В процесі розгляду справи суд встановив, що між сторонами укладені договори про споживчий кредит: № 100665892 від 20.09.2021 року; №102652851 від 22.10.2021 року; № 102706170 від 24.10.2021 року; №100177821 від 28.10.2021 року; № 101742718 від 12.11.2021 року.
Позивач виконав зобов`язання перед відповідачем за кредитними договорами № 100665892 від 20.09.2021 року, № 102652851 від 22.10.2021 року, №102706170 від 24.10.2021 року, № 1001777821 від 28.10.2021 року, договори припинили свою дію.
Вказані обставини підтверджується довідками ТОВ «Мілоан» №102/100665892 від 07.10.2021, №102/102652851 від 23.10.2021, №102/102706170 від 28.10.2021, №102/100177821 від 11.11.2021 року та сторонами не оспорюються.
Позивач є військовослужбовцем, якому під час дії особливого періоду відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
В листопаді 2021 року та повторно в грудні 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про застосування приписів наведеного Закону щодо зобов`язань за укладеними з ним кредитними договорами, надавши на підтвердження права на передбачені цим Законом пільги копію довідки про проходження військової служби від 04.10.2021 року №182/4/198/2/577. При цьому він просив ТОВ “Мілоан” зупинити нарахування процентів та у зв`язку із скрутним фінансовим становищем здійснити перерахунок переплачених за попередніми договорами коштів у сумі 5 294грн 50коп. Врахувати як повернення боргу за діючим договором, а різницю в сумі 294грн 50коп. Повернути на його картковий рахунок (т.1, а. с.143-144).
21 січня 2022року ТОВ “Мілоан” направило на адресу ОСОБА_1 лист, яким повідомило останнього про те, що його заява від 21.12.2021року розглянута та товариством списано (анульовано) проценти, що нараховані за діючим кредитним договором №101742718 від 12.11.2021року та списано (анульовано) проценти за виконаними кредитними договорами. Кошти, що сплачені з метою погашення заборгованості за процентами, нарахування яких анульовано, зараховано в рахунок погашення заборгованості за діючим кредитним договором.
Разом з тим, повідомлено, що Закон “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” не містить заборон щодо нарахування комісій та інших винагород за договорами кредиту, тому передбачена умовами укладених з ним договорів кредиту комісія за надання кредиту не може бути списана (анульована). З врахуванням викладеного, позивачу повідомлено, що його заборгованість за діючим кредитним договором становить 3 943,94грн (т.1, а. с.147, 147а).
На підтвердження викладених у листі фактів, відповідач надав суду відомості про щоденні нарахування та погашення за укладеними із ОСОБА_2 у спірний період кредитними договорами, із яких вбачається, що товариством скасовані усі нараховані відсотки за договором № 100665892 від 20.09.2021 року у розмірі 13,56 грн, № 102652851 від 22.10.2021 року - у розмірі 12,50 грн, №102706170 від 24.10.2021 року - у розмірі 1680 грн, № 1001777821 від 28.10.2021 - у розмірі 1680 грн, № 101742718 від 12.11.2021- у розмірі 1680 грн та спірні кошти скеровані як надходження в рахунок сплати тіла кредиту по активному кредитному договору №101742718 від 12.11.2021 року.
З огляду на зміст наведених відомостей, за договором №100665892 нараховано та сплачено позичальником комісію за пролонгацію договору в сумі 240грн ; за договором №102652851 нараховано та сплачено позичальником комісію за оформлення кредиту в сумі 110грн; за договором №102706170 нараховано та сплачено позичальником комісію за оформлення кредиту в сумі 1520грн; за договором №100177821 нараховано та сплачено комісію за оформлення кредиту в сумі 1 160грн; за активним договором №101742718 нараховано комісію за оформлення кредиту в сумі 1 450грн, яка значиться як несплачена позичальником (т.2, а. с.51-56).
Сплата комісії у наведених вище розмірах передбачена умовами укладених із ОСОБА_1 договорів про споживчий кредит, які (умови) ІвановТ.С. вважає такими, що не відповідають вимогам закону, тому не підлягають врахуванню при визначенні розміру кредитної заборгованості за активним договором кредиту №100177821.
Погоджуючись із доводами відповідача щодо відсутності правових підстав для списання ОСОБА_1 комісії, нарахованої за укладеними з ним договорами кредиту, в тому числі і комісії за пролонгацію договору, суд керувався положеннями Закону України “Про споживче кредитування”, зокрема пунктом 4 частини першої статті 1 та частиною другою статті 8 Закону України “Про споживчий кредит”, відповідно до яких витратами споживача та доходами кредитодавця є, серед іншого, комісії кредитодавця , пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту в тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункового обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Враховуючи, що комісії не є штрафними санкціями, пенею чи процентами за користування кредитом, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Закон України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” не передбачає звільнення військовослужбовців, при наявності визначених ним умов, від сплати комісії за кредитним договором та вважає, що висновки суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відповідають обставинам справи, умовам укладених сторонами договорів кредиту та нормам матеріального права, що регулює спірні правовідносини.
Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних та достатніх доказах і як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.
Зокрема, доводи скаржника про те, що дія Закону України “Про споживче кредитування” не поширюється на спірні правовідносини з тих підстав що договори про споживчий кредит укладені ним із відповідачем терміном на 15 діб, колегія суддів вважає юридично неспроможними, оскільки наведене обмеження встановлено частиною другою статті 3 цього Закону для договорів, що містять умову про споживчі кредити у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, яким укладені сторонами договори споживчого кредиту не являються, так як відповідно до частини першої статті 1069 ЦК України, кредитування рахунка відбувається, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів.
Сторони ж уклали договори споживчого кредиту, предметом яких є зобов`язання відповідача як кредитодавця надати грошові кошти (кредит) позивачеві як позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як зазначалося вище, умовами цих договорів передбачено обов`язок позичальника сплатити комісію, який згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання.
Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, яка полягає в тому, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.
Дійсність укладених сторонами договорів кредиту чи дійсність його окремих частин не є предметом спору в цій справі, тому обставини на їх підтвердження чи спростування не підлягали дослідженню судом та ним не встановлювалися.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову відсутні.
На підставі наведеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 12 грудня 2022 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: П. Я. Ігнатенко

Н. В. Орловська

Повний текст постанови складено 30 березня 2023 року

Суддя Л.В. Пузанова