ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2023 року	Львів	Справа № 140/4757/22 пров. № А/857/14130/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Судова-Хомюк Н.М.
суддів:                                                            Онишкевич Т.В.; Сеник Р.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року у справі № 140/4757/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1  про визнання дій, бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії, -
суддя у І інстанції Денисюк Р.С.,
час ухвалення рішення не зазначено, 
місце ухвалення рішення м. Луцьк, 
дата складення повного тексту рішення не зазначено,

                                                 В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (на далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (на далі також відповідач) в якому просив:
-визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 29 січня 2020 року по 28 квітня 2022 року грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії, грошової допомоги для оздоровлення, грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні та грошової компенсації за невикористані дні щорічних основних і додаткових, як учаснику бойових дій відпусток при звільненні, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти.
-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 з 29 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року включно перерахунок грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії, грошової допомоги для оздоровлення, виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб,, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року (2102 гривні), на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького кладу та деяких інших осіб», та провести їх виплату з урахуванням раніше сплачених сум.
-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року включно перерахунок грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням,’надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії, грошової допомоги для оздоровлення, виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року (2102 гривні), на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького кладу та деяких інших осіб», та провести їх виплату з урахуванням раніше сплачених сум.
-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 з 01 січня 2022 року по 28 квітня 2022 року включно перерахунок грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії, грошової допомоги для оздоровлення, грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні та грошової компенсації за невикористані дні щорічних основних І додаткових як учаснику бойових дій відпусток при звільненні, виходячи з посадового; окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року (2102 гривні), на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького кладу та деяких інших осіб», та провести їх виплату з урахуванням раніше сплачених сум.
-визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 з відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту відповідно до підпункту 8 пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_2 нарахування і виплату одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту відповідно до підпункту 8 пункту б Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», виходячи з дев`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» станом на 01 січня 2019 року (1 921 гривня).
-визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 з не визначення та ненадання ОСОБА_1 відповідного часу (іншого дня) для відпочинку, у тому числі з можливістю виїзду до місця проживання сім`ї, за виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні поза пунктами постійної дислокації військової частини в умовах особливого періоду відповідно до пункту 3 розділу II Інструкції про організацію у Збройних Силах України соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та членів їхніх сімей, працівників Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 19 січня 2016 року № 27, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 березня 2016 року за № 478/28608.
-стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди завданої незаконною бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень особистим немайновим правам в розмірі 55 889,31 грн..
На обгрунтування позовних вимог зазначає, що 22 березня 2019 року був прийнятий на військову службу за контрактом у Військову частину НОМЕР_1 на посаду головного сержанта - командира відділення зенітного ракетно-артилерійського дивізіону строком на 3 роки. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.04.2022р. № 103 ОСОБА_1 , (головного сержанта - командира відділення зенітного ракетно-артилерійського дивізіону, звільненого наказом командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади від 28.04.2022р. № 148-РС з військової служби у відставку згідно підпункту «б» п. З ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби, зі зняттям з військового обліку, з 28 квітня 2022 року виключено із списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення. Під час проходження військової служби в період з 29 січня 2020 року по день звільнення відповідач невірно встановив йому розмір посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме, неправильно застосував розрахункову величину для обчислення їх розміру, від яких в свою чергу залежить обчислення щомісячних основних (надбавки за вислугу років) та додаткових (надбавки за особливорті проходження служби; премії) видів грошового забезпечення, одноразових додаткових (грошової допомоги на оздоровлення; грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні) видів грошового забезпечення, а також грошової компенсації за невикористані дні щорічних основних і додаткових, як учаснику бойових дій відпусток при звільненні, що призвело до виплати грошового забезпечення в значно меншому розмірі.
Крім цього, позивач зазначає, що в період з 31.07.2020 по 30.06.2021 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, що підтверджується відповідною довідкою.
Протягом вищевказаного періоду позивач виконував службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, за які відповідачем інших днів для відпочинку йому надано не було. Вважає, що такими діями відповідачем завдано йому майнову шкоду в розмірі 55889,31 грн, яка повинна бути відшкодована відповідачем в повному обсязі.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року у справі №140/4757/22 у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржили його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, допущено невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставин справи, не правильно застосовано норми матеріального права, у зв`язку і чим вказане рішення є незаконним та підлягає скасуванню. 
В обґрунтування апеляційних вимог позивач зазначає, що виходячи із суті завданої йому майнової шкоди та відсутності законодавчо встановленого порядку визначення її розміру, останній визначався ним на підставі вимог спеціального законодавства, яким врегульовано найбільш подібні за своїм змістом правовідносини. Завдана йому майнова шкода полягає у безоплатному виконанні службових обов`язків у невикористані внаслідок незаконної бездіяльності відповідача дні для відпочинку, а тому розмір такої шкоди слід визначати аналогічно визначенню розміру грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток відповідно до приписів п. 6 розділу XXXI Порядку № 260, тобто, виходячи з грошового забезпечення станом на день його звільнення з військової служби 28 квітня 2022 року. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимого задоволити.
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 22.03.2019 був прийнятий на військову службу за контрактом у військову частину НОМЕР_1 на посаду головного сержанта – командира відділення зенітного ракетного взводу зенітної ракетної батареї зенітного ракетного дивізіону строком на 3 роки. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.04.2022 № 103 старшого сержанта за контрактом ОСОБА_1 , головного сержанта – командира відділення зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону, звільненого наказом командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади від 28.04.2022 № 148-РС з військової служби у відставку згідно пункту 3 підпункту «б» частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за станом здоров`я – на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби, зі зняттям з військового обліку, з 28.04.2022 виключено із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення. 
Відповідно до посвідчення від 04.02.2020 серії НОМЕР_3 позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій. Вважаючи порушеним право на належний розмір грошового забезпечення позивач звернувся з даним позовом до суду.
Вважаючи порушеним право на належний розмір грошового забезпечення, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що оскільки норма пункту 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за положення пункту 4 Постанови КМУ № 704, у редакції до внесення змін Постановою КМУ № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704, відтак відсутні правові підстави для обчислення розміру окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.
Суд прийшов до висновку про те, що згідно з Постановою №704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується. 
Щодо виплати одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту відповідно до підпункту 8 пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та зобов`язання здійснити нарахування і виплату вказаної грошової допомоги, суд вважав, що під час підписання контракту з Міністерством оборони України на проходження військової служби у Збройних Силах України 22.03.2019, позивач є таким, що раніше вже проходив службу у правоохоронних органах та був звільнений з неї. 
Відтак, відсутні правові підстави для визнання за позивачем права на нарахування та виплату одноразової грошової допомоги.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо не визначення та не надання відповідного часу (іншого дня) для відпочинку, суд вказав про те, що позивач з власної ініціативи не скористався наданим йому правом отримати інший час для відпочинку за вихідні, святкові та неробочі дні, у які він виконував службові обов`язки. Відтак відповідачем протиправної бездіяльності щодо не надання позивачу іншого часу для відпочинку за виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні допущено не було.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі – Закон № 2232-ХІІ).
Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі – Закон №2011-ХІІ) визначено, що соціальний захист військовослужбовців – діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною 1 статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до абзацу 1 частини 4 статті 9 Закону 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Пункт 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – Постанова № 704) в редакції чинній на день її прийняття, визначав, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14. Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України ухвалив постанову № 103, пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».
На момент набрання чинності постанови № 704 (01 березня 2018 року) пункт 4 було викладено в редакції змін, викладених згідно із пунктом 6 постанови № 103, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14». Отже, станом на 01 березня 2018 року пункт 4 постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року.
Базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону № 2017-III).
Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Згідно з ч. 2 ст. 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).
Верховний Суд з цього питання висловив свою правову позицію, що законодавець делегував Кабінету Міністрів України повноваження на встановлення умов, порядку та розміру перерахунку пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб. Так, під «умовами» необхідно розуміти встановлення Кабінетом Міністрів України необхідних обставин, які роблять можливим здійснення перерахунку пенсії. Під «порядком» розуміється, що Кабінет Міністрів України має право на встановлення певної послідовності, черговості, способу виконання, методики здійснення перерахунку пенсій у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців.
Величина грошового забезпечення як виплати, що є визначальною при перерахунку пенсії, встановлюється Кабінетом Міністрів України в межах повноважень щодо визначення розміру перерахунку пенсій.
Колегія суддів наголошує на тому, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.
Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 01 січня 2018 року.
У Законі України від 14 листопада 2019 року №294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі – Закон № 294-IX) та Закон № 1082-IX таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2018 року на 2020 та 2021 роки, відповідно, не містять. Тобто, положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року до 01 січня 2020 року – набрання чинності Законом №294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.
Враховуючи те, що з 01 січня 2020 року положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закону № 1082-ІХ із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21.
Проаналізувавши вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що бездіяльність відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати грошового забезпечення  позивача за період з 29 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року і за період з 01 січня 2021 року по 31грудня 2021 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року а також у період з 01 січня 2022 року по 28 квітня 2022 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року та множенням таких на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року є протиправною.
З метою належного захисту прав позивача слід зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити на користь позивача грошове забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити на користь позивача грошове забезпечення за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року; зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити на користь позивача грошове забезпечення за період з 01 січня 2022 року по 28 квітня 2022 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п.4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум.
Стосовно відмови відповідача у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту відповідно до підпункту 8 пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», суд зазначає, наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-XII, до складу грошового забезпечення входять, зокрема, одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з абз. 1-2 ч. 4 ст. 9 Закону №2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Підпунктом 8 пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017 (далі - Постанова № 704) визначено виплачувати одноразову грошову допомогу військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу після укладення ними першого контракту в таких розмірах: особам рядового складу - вісім розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; особам сержантського і старшинського (молодшого начальницького) складу - дев`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; особам офіцерського (середнього, старшого та вищого начальницького) складу - десять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Згідно з п. 8 Постанови № 704, умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.
Тобто, безпосередньо Законом № 2011-XII та постановою КМ України № 704 визначено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, до яких законодавцем віднесено і позивача, здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони України.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», міністерство у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, які підписує міністр.
Накази міністерства, видані в межах його повноважень, є обов`язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та громадянами.
Накази міністерства нормативно-правового змісту підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року№ 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).
Вказаний порядок № 260 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197. Отже, Порядок № 260 є нормативно-правовим актом Міністерства оборони України, який є обов`язковим для виконання і підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
За п. 1 розділу І Порядку № 260, цей Порядок визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.
Цей Порядок розроблено відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанов Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей», від 22 грудня 1995 року № 1037 «Про надбавки до посадових окладів працівників, зайнятих на шифрувальній роботі», від 15 червня 1994 року№ 414 «Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці», від 11 серпня 1995 року№ 648 «Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах», від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Дія цього Порядку (крім розділів II, V-IХ, ХІI-ХХV) поширюється на військовослужбовців, умови виплати грошового забезпечення для яких встановлено іншими нормативно-правовими актами.
Отже, Порядок № 260 розроблено відповідно до Закону № 2011-XII та Постанови №704.
Згідно з п. 1 розділу ХХІІ Порядку № 260, одноразова грошова допомога військовослужбовцям після укладення ними першого контракту виплачується: особам, які приймаються на посади рядового складу строком на 3 роки; особам, які приймаються на посади сержантського і старшинського складу строком від 3 до 5 років; особам, які приймаються на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу строком від 1 до 5 років; особам, які підписали контракт строком на 5 років, із числа військовослужбовців, призначених на посади осіб сержантського і старшинського складу, осіб офіцерського складу після закінчення вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти (підготовка яких здійснюється за державним замовленням), за умови вступу до виконання обов`язків за цими посадами.
Пунктом 3 розділу ХХІІ Порядку № 260 визначено, що виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця після набрання чинності першим контрактом, призначення на посаду та вступу до виконання обов`язків за посадою на підставі наказу командира.
При цьому військовослужбовцям, що уклали перший контракт про проходження військової служби під час навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, військових коледжах або навчальних частинах (центрах), одноразова грошова допомога виплачується після закінчення навчання у цих навчальних закладах у військових частинах, до яких їх призначено для подальшого проходження військової служби.
Отже, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця, при цьому, зазначений порядок не обмежує строк протягом якого повинен бути поданий такий рапорт.
Згідно з пунктом 4 розділу ХХІІ Порядку № 260, одноразова грошова допомога не виплачується у разі підписання контракту для проходження військової служби у Збройних Силах України особами, звільненими з військової служби за контрактом, з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також зі служби в правоохоронних органах.
Вказані норми Порядку № 260 є чинними, у порядку, встановленому чинним законодавством, незаконними та неконституційними не визначалися, отже підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Відтак, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця після набрання чинності першим контрактом, укладеним особою строком не меншим, ніж зазначено в п.1 розділу ХХІІ Порядку № 260, та за відсутності підстав для відмови у її виплаті, визначених п. 4 розділу ХХІІ Порядку № 260.
Однак, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що до підписання контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського та старшинського складу, яке мало місце 22.03.2019, позивач проходив службу в правоохоронних органах. 
Відтак, враховуючи аналіз наведених норм права та встановлені обставини, слід дійти висновку про відсутність підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги у спірних відносинах після підписання контракту для проходження військової служби в Збройних Силах України, як особі, що раніше працювала в правоохороному органі.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо не визначення та не надання відповідного часу (іншого дня) для відпочинку, у тому числі з можливістю виїзду до місця проживання сім`ї, за виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні поза пунктами постійної дислокації військової частини в умовах особливого періоду відповідно до пункту З розділу II Інструкції про організацію у Збройних Силах України соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та членів їхніх сімей, працівників Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 19.01.2016 № 27, колегія суддів зазначає наступне. 
Як вбачається з матеріалів справи, в період з 31.07.2020 по 30.06.2021 позивач брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, що підтверджується відповідною довідкою від 11.08.2021 № 5842.
Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всього особового складу, крім військовослужбовців, залучених до виконання службових обов`язків. Ці дні згідно з планами, а також вільний від занять час відводяться для відпочинку, проведення культурологічної роботи, спортивних заходів та ігр. Офіцерам, військовослужбовцям військової служби за контрактом, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, відповідний час для відпочинку надається командиром (начальником), як правило, протягом наступного тижня (ст. 203 Статуту).
Згідно п. 3 розділу II Інструкції про організацію у Збройних Силах України соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та членів їхніх сімей, працівників Збройних Сил України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 19.01.2016 № 27, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.03.2016 за № 478/28608, в умовах особливого періоду на військові частини додатково покладаються завдання, серед яких, надання військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні поза пунктами постійної дислокації військової частини, відповідного часу (іншого дня) для відпочинку, у тому числі з можливістю виїзду до місця проживання сім`ї.
Як зазначає позивач, під час проходження служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 зі сторони його безпосереднього командира не надходило пропозиції щодо написання рапорту з проханням надати такі дні для відпочинку. Суд звертає увагу на те, що позивач відповідного рапорту безпосередньому командиру не подавав. 
За таких обставин відповідачем протиправної бездіяльності щодо не надання позивачу іншого часу для відпочинку за виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні допущено не було.
Колегія суддів дійшла висновку, що позивач з власної ініціативи не скористався наданим йому правом отримати інший час для відпочинку за вихідні, святкові та неробочі дні, у які він виконував службові обов`язки, а відтак заявлені позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Колегія суддів приймає до уваги Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому зазначено, що при викладенні підстав для прийняття рішення суд повинен надати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Судова колегія, також, враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Крім того, у рішеннях ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову з вищенаведених мотивів.
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі частково знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, колегія суддів вважає, що допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,
                                                П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року у справі № 140/4757/22 -скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 29 січня 2020 року по 28 квітня 2022 року грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії, грошової допомоги для оздоровлення, грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні та грошової компенсації за невикористані дні щорічних основних і додаткових, як учаснику бойових дій відпусток при звільненні, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 з 29 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року включно перерахунок грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії, грошової допомоги для оздоровлення, виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року (2102 гривні), на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького кладу та деяких інших осіб», та провести їх виплату з урахуванням раніше сплачених сум.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року включно перерахунок грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням,надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії, грошової допомоги для оздоровлення, виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року (2102 гривні), на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького кладу та деяких інших осіб», та провести їх виплату з урахуванням раніше сплачених сум.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 з 01 січня 2022 року по 28 квітня 2022 року включно перерахунок грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії, грошової допомоги для оздоровлення, грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні та грошової компенсації за невикористані дні щорічних основних І додаткових як учаснику бойових дій відпусток при звільненні, виходячи з посадового; окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року (2102 гривні), на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького кладу та деяких інших осіб», та провести їх виплату з урахуванням раніше сплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Р. П. Сеник  	
Повне судове рішення складено 03 січня 2023 року