Номер провадження: 22-ц/813/3737/23 
Справа № 522/1423/22
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.
суддів: Кострицького В.В.,Назарової М.В.,
за участю секретаря судового засідання – Пінькової К.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “ЄФОРМ” 
на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2022 року 
у справі про захист прав споживачів, розірвання договору та стягнення коштів
учасники справи:
позивачка — ОСОБА_1 
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю “ЄФОРМ” 

встановив:

20 січня 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним вище позовом в якому просила розірвати договір - замовлення від 26 березня 2021 року укладений між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕФОРМ», стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 3577 доларів США в еквіваленті до національної валюти України НБУ, станом на час вирішення справи по суті та пеню в розмірі 0,01% за кожен день прострочки – 2440,71 гривень, а також моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 10 000 гривень.
Позов мотивований тим, що 26 березня 2021 року між позивачкою ОСОБА_1 як замовницею та відповідачем ТОВ «ЕФОРМ» як виконавцем був укладений договір замовлення предметом якого є виготовлення та постачання ( передача у власність замовника) замовлення ( меблів) відповідно до додатку 1 та дизайн — проекту, що передбачено п.1.1.,1.2. договору, за умовами якого виконавець зобов`язався виготовити, доставити та здійснити монтаж замовлення, на адресу замовника в термін 65 робочих днів +/- 5 днів з моменту підписання договору та дизайн проекту, що передбачено п.2.1 договору, а замовник відповідно до умов цього договору зобов`язався прийняти та оплатити виготовлене замовлення, що передбачено п.1.3. договору.
Відповідно до пунктів 3.1.,3.2, Договору, ціна договору визначається в національній валюті, гривні, підставою для розрахунку ціни є еквівалент ціни в доларах США, згідно курсу НБУ продажу на дату укладення Договору. Замовник зобов`язується в день підписання договору внести завдаток в розмірі 100% загальної вартості замовлення, визначеної в Додатку 1. Вартість замовлення меблів обчислюється в доларах США, оплата проводиться в гривнях за курсом НБУ продажу долара США на момент розрахунку.
Загальна вартість товару складала 108 048, 69 гривень, що еквівалентно — 3577 доларів США за курсом НБУ на момент підписання договору, і згідно квитанцій № 147002,148001,149001 від 26 березня 2021 року, 27 березня 2021 року та 28 березня 2021 року позивачкою на виконання умов договору було сплачено відповідачу 100 048 гривень, що становило — 3577 доларів США за курсом НБУ на момент підписання договору.
26 березня 2021 року сторони узгодили необхідні дані для виготовлення замовлення, та 14 травня 2021 відповідно до умов договору було погоджено та надано позивачці дизайн — проект замовлення меблів кухні.
У подальшому відповідач з посилання на обставини пов`язані із великою кількістю хворих працівників на COVID -19, локдаун з 23 березня 2021 по 24 травня 2021 року, затримку поставок повідомив позивачку про необхідність відтермінування строку виконання замовлення, а саме до 16 серпня 2021 року, та запевнив останню про виплату на її користь пені за затримку, що передбачено договором від 26 березня 2021 року.
У зв`язку із порушенням відповідачем умов п.2.1. договору від 26 березня 2021 року позивачка 27 грудня 2021 року звернулася до відповідача із письмовою вимогою, яку останній отримав 11 січня 2021 року, про припинення дії договору та повернення сплачених нею за договором — замовлення № 0000000266 від 26 березня 2021 року грошових коштів в розмірі 3 577 доларів США, в еквіваленті до національної валюти України за курсом НБУ на дату фактичної оплати у строк, що не перевищує трьох днів з моменту отримання вимоги, а також про виплату пені в розмірі 0,01% за кожен день прострочки. 
Однак станом на час звернення позивачки до суду із цим позовом відповідачем взяті на себе зобов`язання за вказаним вище договором не виконані. 
Водночас позивачка зазначає, що внаслідок вказаних вище протиправних дій відповідача їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 10 000 гривень, яка виразилася у зміні способу та організації її життя, оскільки вона планувала переїзд до квартири у вересні 2021 року, однак у зв`язку із невиконанням відповідачем умов вказаного вище договору не мала такої змоги, зокрема, проживати в цій квартирі та використовувати предмет договору - замовлення за призначенням, і забезпечувати свою родину харчуванням, та з метою захисту свого порушеного права була змушена звертатися до фахівців за правовою допомогою, на що витрачала свій час та власні кошти, а також те, що вона є інвалідом третьої групи, і матір`ю двох дітей, неповнолітнього сина та малолітньої доньки.
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «ЕФОРМ» в інтересах якого діє представник — адвокат Сон К.Е. просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити позивачці ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що від взятих на себе зобов`язань відповідач не відмовляється, а невиконання ТОВ «ЕФОРМ» зобов`язань за договором — замовлення від 26 березня 2021 року є наслідком дії обставин непереборної сили, пов`язаних із військовою агресією з боку РФ та запровадженням на території України воєнного стану, тобто є форс — мажорними обставинами для відповідача, що і унеможливило виконання останнім взятих на себе зобов`язань за вказаним вище договором. Також вважає, що позивачкою не доведено і підстав позову стосовно заподіяння їй моральної шкоди.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник — адвокат Губська Х.Ю. посилаючись на необґрунтованість та безпідставність доводів апеляційної скарги та законність оскаржуваного рішення суду першої інстанції, яким задоволено позов ОСОБА_1 , просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення суду без змін.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що відповідно до частини 2 статті 372 Цивільного процесуального кодексу України не перешкоджає апеляційному розгляду справи з огляду на те, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду відповідає.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.
За вимогами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Предметом позову є матеріально – правова вимога позивача до відповідача щодо якої вона просить ухвалити рішення, а підставою – обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Судом встановлені та матеріалами справи підтверджуються такі факти і обставини у справі.
28 березня 2021 між ТОВ «Еформ» як виконавецем в особі дизайнера Федчук І., який діє на підставі Статуту, з однієї сторони та ОСОБА_1 як замовницею, з другої сторони було укладено договір-замовлення №А-0000000266, предметом якого відповідно до п.1.1 є виготовлення та постачання (передача у власність замовника) замовлення (меблів) відповідно до Додатку 1 та Дизайн-Проекту, які є невід`ємним частинами цього Договору (а.с.6).
Пунктом 2.1 вказаного вище Договору передбачено, що виконавець зобов`язаний виготовити та доставити замовлення, що відповідає затвердженому дизайн-проекту, на адресу замовника в термін 65 робочих днів +/- 5 днів з моменту підписання договору та дизайн проекту.
Комплектація кухні встановлена у пояснювальній записці до замовлення: №А-266 (а.с.8-10).
Відповідно до пункту 3.1 Договору, ціна договору визначається в національній валюті, гривні, підставою для розрахунку ціни є еквівалент ціни в доларах США, згідно по курсу НБУ продажу на дату на дату укладення Договору. Замовник зобов`язується в день підписання Договору внести завдаток в розмірі 100% загальної вартості замовлення, визначеної в Додатку 1.
На виконання взятих на себе зобов`язань за вказаним вище договором від 26 березня 2021 року позивачка ОСОБА_1 сплатила 100 048 гривень в рахунок оплати предмета замовлення (меблів), а саме 26 березня 2021 року – 50 000 гривень, 27 березня 2022 року– 50 000 гривень, 28 березня 2022 року – 48 гривень, що підтверджується квитанціями, і не заперечується відповідачем (а.с.7). 
Разом з цим відповідач в свою чергу з посилання на обставини пов`язані із великою кількістю хворих працівників на COVID -19, локдаун з 23 березня 2021 по 24 травня 2021 року, затримку поставок повідомив позивачку ОСОБА_1 про неможливість виконання взятих на себе зобов`язань за договором від 26 березня 2021 року та відтермінування строку виконання замовлення до 16 серпня 2021 року.
27 грудня 2021 року позивачка ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням відповідачем ТОВ “Еформ” взятих на себе зобов`язань передбачених п. 1.1,п.1.2 Договору, звернулася до останнього із письмовою вимогою про припинення дії договору — замовлення № А -000000026 від 26 березня 2021 року, повернення сплачених нею грошових коштів та сплату пені в розмірі 0,01% за кожний день прострочки, що передбачено п.4.1 договору, у зв`язку з неотриманням нею замовлення в належний строк з вини відповідача. 
Вказану вимогу відповідачем отримано 11 січня 2022 року.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Закон України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою та належну якість продукції та обслуговування (ч.1 ст.4 ЗУ «Про захист прав споживачів»).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця ( ч.1.ч.2 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів»). 
Зазначене кореспондується з положеннями статті 849 ЦК України, відповідно до якої якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.
Згідно частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Отже судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором від 26 березня 2021 року, зокрема, щодо виготовлення та доставки позивачці замовлення меблів кухні відповідно до затвердженого дизайн — проекту в обумовлений сторонами термін з моменту підписання ними договору та дизайн проекту, чим порушив істотні умови цього договору.
Пунктом 4.1. договору №А 0000000266 передбачено, що в разі неотримання замовником замовлення в належний строк з вини виконавця, останній сплачує Замовнику пеню в розмірі 0,01% за кожен день прострочки.
Згідно розрахунку пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання розмір пені за період з 15 травня 2021 по 14 січня 2022 становить 2 440,71 гривень.
За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно з частиною першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів поданих позивачкою, встановивши, що вказаними вище діями відповідача позивачці спричинено моральну шкоду, дійшов вірного висновку про те, що у відповідності до вимог статті 1167 ЦК України відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачці моральну шкоди у вказаному вище розмірі, якій в повній мірі узгоджується з розміром моральних страждань останньої з урахуванням усіх встановлених у справі обставин.
Вказане спростовує доводи скаржника про недоведеність позивачкою підстав позову.
Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими висновки суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з підстав наведених у змісті оскаржуваного рішення.
Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржником не надано. 
Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.
Посилання відповідача в якості доводів апеляційної скарги про те, що невиконання ТОВ «ЕФОРМ» зобов`язань за договором — замовлення від 26 березня 2021 року відбулось не з вини останнього, а є наслідком дії обставин непереборної сили, пов`язаних із військовою агресією з боку РФ та запровадженням на території України воєнного стану, тобто є форс — мажорними обставинами для відповідача, що і унеможливило виконання останнім взятих на себе зобов`язань за договором №А 0000000266, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки запровадження на території України воєнного стану відбулось вже після спливу визначеного договором строку виконання ТОВ «ЕФОРМ» взятих на себе зобов`язань за договором — замовлення від 26 березня 2021 року.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, без посилення на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).
Отже доводи апеляційної скарги відповідача не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів наведених у скарзі.
У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги відповідача правильних висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “ЄФОРМ” залишити без задоволення.
Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2022 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.
Дата складення повної постанови — 27 січня 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова