Справа № 130/1769/22
Провадження № 22-ц/801/2042/2022
Категорія: 53
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шепель К. А.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року	Справа № 130/1769/22	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Оніщука В. В. (суддя-доповідач),
суддів: Медвецького С. К., Копаничук С. Г.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником - адвокатом Макух Аліною Василівною на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 жовтня 2022 року, ухвалене у складі судді Шепеля К.А., в залі суду,

встановив:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення суми страхового відшкодування.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 13 жовтня 2017 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, де водій автомобіля марки ВАЗ 210994-20, державний номерний знак НОМЕР_1 зіткнувся з автомобілем марки ВАЗ 210313, державний номерний знак НОМЕР_2 . В результаті ДТП пасажирка ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження. Цивільно - правова відповідальність водія автомобіля марки ВАЗ 210994-20, держаний номерний знак НОМЕР_1 на момент вчинення ДТП була застрахована  у АТ «СГ «ТАС». 
8 серпня 2018 року позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. 15 листопада 2019 року АТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 117 323,89 грн.
27 жовтня 2021 року ОСОБА_1 через свого представника ТОВ «ЮК Відшкодування» долучила до заяви про виплату страхового відшкодування додаткові квитанції, однак страхова компанія відмовила у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що пройшов трирічний строк на звернення із такою заявою. Позивач вважає відмову відповідача безпідставною та такою, що грубо порушує її права на відшкодування шкоди, передбаченої Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
На підставі викладеного, позивач звернувшись в суд з даним позовом, просила стягнути з відповідача на її користь 4 880 грн невиплаченого страхового відшкодування, а також стягнути судові витрати.
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 жовтня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Макух Аліна Василівна до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення суми страхового відшкодування відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції свій висновок обґрунтував тим, що позивач звернулась до відповідача після пропуску трирічного строку на звернення із заявою про страхове відшкодування, встановленого підпунктом 37.1.4. пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника, посилаючись на неповноту та невірне з`ясування обставин справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи суд першої інстанції, вважаючи заяву позивача про виплату страхового відшкодування від 27.10.2021 як первісну, не врахував, що вперше ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про відшкодування шкоди ще 08.08.2021, тобто в межах трирічного строку, у зв`язку з чим її заява від 27.10.2021 є похідною.
Також, заявником зазначено, що судом першої інстанції не враховано правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у справі №133/1195/16.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.
Апеляційна скарга на підставі статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам.
Так, судом першої інстанції встановлено, що 08 серпня 2018 року ТОВ «ЮК «Відшкодування» діючи в інтересах ОСОБА_1 звернулось із заявою до АТ «СГ «ТАС» про виплату страхового відшкодування внаслідок ДТП, яка мала місце 13 жовтня 2017 року.
Відповідно до копії листа начальника відділу медико-економічної експертизи страхових випадків з медичного та особистого страхування Регіонального Управління врегулювання страхових випадків від 9 серпня 2019 року, АТ «СГ «ТАС» призупинило розгляд справи у зв`язку з відсутністю відомостей про набрання вироком суду законної сили.
7 червня 2019 року ТОВ «ЮК «Відшкодування» діючи в інтересах ОСОБА_1 направило на адресу АТ «СГ«ТАС» завірену належним чином копію вироку Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 травня 2019 року, відповідно до якого водія автомобіля марки ВАЗ 210994-20, держаний номерний знак НОМЕР_1 Висідалка ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 286 КК України і обрано йому відповідне покарання. 
Згідно з інформацією по рахунку, АТ «СГ«ТАС» 15 листопада 2019 року на рахунок ТОВ «ЮК «Відшкодування» здійснило перерахування коштів за страховим випадком по справі ОСОБА_1 в сумі 117 323,89 грн.
27 жовтня 2021 року ТОВ «ЮК «Відшкодування» діючи в інтересах ОСОБА_1 звернулось до АТ «СГ«ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку з ДТП, яка мала місце 13 жовтня 2017 року, під час якої ОСОБА_1 була госпіталізована до Жмеринської ЦРЛ, та в 2021 році понесла витрати, пов`язані з її реабілітацією, на підтвердження своїх вимог надали копії квитанцій на загальну суму 9 040 грн.
Згідно з копією відповіді начальника відділу виплат з обов`язкових видів страхування по життю та здоров`ю Регіонального Управління врегулювання страхових випадків від 14 липня 2022 року, ПАТ «СГ «ТАС» прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спрямований на регулювання відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Статтею 6 цього Закону визначено поняття страхового випадку, яким є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернулась до страхової групи після пропуску трирічного строку на звернення із заявою про страхове відшкодування, встановленого підпунктом 37.1.4. пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до підпункту 37.1.4. пункту 37.1 статті 37 зазначеного Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі №65/4621/16-к, провадження №13-24кс19, зазначила: «у системному зв`язку зі статтею 36, положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. Крім цього, у підпункті 37.1.3 пункту 37.1. статті 37 вищезазначеного Закону передбачено іншу підставу для відмови у відшкодуванні - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на його отримання, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Таким чином, у зазначеній нормі втілено загальний принцип недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або нездійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру».
Як вбачається з матеріалів справи, 08 серпня 2018 року ТОВ «ЮК «Відшкодування» в інтересах ОСОБА_1 звернулось із заявою до АТ «СГ «ТАС» про виплату страхового відшкодування внаслідок ДТП, яка мала місце 13 жовтня 2017 року. Дана заява була подана протягом строку, визначеного у підпункті 37.1.4. пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і на підставі неї АТ «СГ«ТАС» 15 листопада 2019 року на рахунок ТОВ «ЮК «Відшкодування» здійснило перерахування коштів за страховим випадком по справі ОСОБА_1 в сумі 117 323,89 грн.
Зазначене свідчить про те, що АТ «СГ«ТАС» встановило обставини, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру.
Разом з тим, 27 жовтня 2021 року ТОВ «ЮК «Відшкодування» в інтересах ОСОБА_1 повторно звернулось до АТ «СГ«ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку з ДТП, яка мала місце 13 жовтня 2017 року.
Враховуючи те, що позивач вперше звернулась до відповідача із заявою про відшкодування страхового випадку 08 серпня 2018 року, тобто протягом строку, визначеного п.п. 37.1.4. п. 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», колегія суддів вважає, що її звернення із заявою від 27.10.2021 щодо наслідків, які виникли на підставі страхового випадку від 13 жовтня 2017 року, є похідним і його не можна вважати таким, що відбулось з порушенням строку, визначеного п.п. 37.1.4. п. 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 
Зазначені обставини суд першої інстанції залишив поза увагою і доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.
Разом з тим, в позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь 4 880,00 грн страхового відшкодування витрат у зв`язку з ДТП, однак колегія суддів вважає, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтями 77, 78 ЦПК України передбачено, що належними і допустимими є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
На підставі статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Враховуючи зазначені положення процесуального закону, саме на позивача покладено обов`язок довести ті обставини, які мають значення для справи та на які він посилається, як на підставу своїх вимог.
Звертаючись в суд з позовом про стягнення страхового відшкодування, позивач будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження обставин щодо підстав такого звернення та визначеного розміру стягнення, суду не надала і матеріали справи їх не містять, в зв`язку з чим колегія суддів вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Так, надана позивачем довідка про її звернення за консультацією з приводу: несправжнього суглоба с/3 правого стегна, стан після остеосинтезу, а також консультаційні висновки спеціаліста не є підтвердженням того, що надані  ОСОБА_1 консультації фахівців були необхідними саме в результаті спричинення їй шкоди після дорожньо – транспортної пригоди, яка мала місце 13.10.2017. 
Зокрема, долучене до матеріалів справи замовлення №Юно-210712-0548 на 12.07.2021, на здійснення дослідження на COVID-19 та ПЛР тесту на COVID-19 не стосується предмету доказування у даній справі.
Квитанція до прибуткового касового ордера серії 12АААМ №670831 від 12.10.2020 містить підставу: Р-Н, Благодійна, а квитанції серії 12АААМ №679657 від 13.07.2021, №682112 від 29.06.2021 містять підстави: КОНС 0201, Медпослуги та Р_Н №0803, Медпослуги, відтак, із вказаних квитанцій неможливо встановити за які саме послуги ОСОБА_1 було сплачено кошти. 
При цьому, квитанції №241041001010131575878053 від 09.12.2019 та №241041001048721578481679 від 08.01.2020, де отримувачем є ТОВ «Український центр кінезітерапії», а призначення платежу вказано: за послуги лікування за реабілітацію не приймаються судом до уваги, з огляду на те, що із вказаних квитанції неможливо встановити чи сплачені ОСОБА_1 кошти були призначені саме для надання їй певного лікування, яке було необхідним саме в результаті ДТП, про яке зазначає позивач, до того ж консультаційний висновок спеціаліста з рекомендаціями: ЛФК з елементами кінезіотерапії для м`язів спини та стегна, було надано значно пізніше ніж були надані відповідні послуги.
Долучена позивачем квитанція на суму 300 грн також не приймається судом до уваги, оскільки вона не містить необхідних реквізитів, зокрема, у ній не зазначено хто є платником та за надання якої послуги. 
За вказаних обставин також не приймається до уваги квитанція №879727 від 05.12.2019 серії 10 ВАА, де найменуванням послуги вказано: консультація, так як відсутні будь – які відомості про те, за який саме вид консультації сплачені зазначені у ній кошти. 
Жодного медичного висновку або будь – яких інших доказів на підтвердження необхідності вищезазначених витрат та наявності між ними і завданою ОСОБА_1 шкодою внаслідок ДТП, яке мало місце 13.10.2017, причинно – наслідкового зв`язку, позивачем до матеріалів справи не додано. 
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність заявлених позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 належними, достатніми та допустимими доказами не довела факту того, що заявлені нею витрати на надані послуги або ж консультації лікарів, а також на отримання різного роду медичної допомоги пов`язані саме в результаті спричинення їй шкоди після дорожньо – транспортної пригоди, яка мала місце 13.10.2017, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. 
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки судом апеляційної інстанції прийнято рішення про часткове задоволення апеляційної скарги та відмову в задоволенні позову з інших підстав, а позивач звільнена від сплати судового збору в силу п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Макух Аліною Василівною задовольнити частково.
Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 жовтня 2022 року скасувати та постановити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення суми страхового відшкодування відмовити.
Судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В. В. Оніщук

Судді: С. К. Медвецький

С. Г. Копаничук