Номер провадження: 33/813/293/23
Справа № 496/5109/22 
Головуючий у першій інстанції Пендюра Л. О. 
Доповідач Котелевський Р. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2023 року                                                                 м. Одеса

       Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., розглянувши апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_1 – адвоката Деменчука Д.А. на постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 13.01.2023 року, якою закрито провадження по справі щодо  ОСОБА_2 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП,
встановив:

Оскарженою постановою закрито провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст.173 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. 
Згідно з оскарженою постановою, суддею першої інстанції встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 22.10.2022 року серії ВАВ №295666, 20.10.2022 року, близько 21:00 год., за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 вчинила хуліганські дії відносно ОСОБА_1 , а саме висловлювалась брутальною лайкою та пошкодила дерев`яну бесідку, чим вчинила правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП.
За результатами розгляду вказаного протоколу, суддя першої інстанції дійшов висновку, що зазначені в протоколі обставини не доведені належними та допустимими доказами, та не відповідають диспозиції ст.173 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою судді місцевого суду, представник потерпілої ОСОБА_1 – адвокат Деменчук Д.А., подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість постанови, стверджує про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати постанову та ухвалити нову, якою визнати ОСОБА_2 винуватою в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП. 
Апелянт зазначає, що при винесенні оскарженої постанови суддею першої інстанції не була надана належна правова оцінка доказам, наявним в матеріалах справи, що призвело до винесення незаконної постанови. На думку апелянта, вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення доведена належними, допустимими та достовірними доказами, а саме показами свідків, потерпілої, відеоматеріалами та іншими доказами. 
Крім того, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, посилаючись на те, що 13.01.2023 року суддею першої інстанції було оголошено вступну та резолютивну частину постанови, а повний текст оскарженої постанови він отримав лише 20.01.2023 року, після чого невідкладно була подана апеляційна скарга, тому вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин. 
Судовий розгляд в апеляційному суді проведено за відсутністю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , потерпілої ОСОБА_1 та її представника – адвоката Деменчука Д.А.
Ясна С.А. звернулася до апеляційного суду із заявою про розгляд без її участі. 
Потерпіла ОСОБА_1  та її представник – адвокат Деменчук Д.А., будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, до апеляційного суду не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду не заявляли, що може свідчитти про їх небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції. 
За таких обставин суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі можливі та необхідні умови для реалізації права учасників справи на доступ до правосуддя.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого  в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. 
В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом  сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Вивчивши матеріали адміністративної справи; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Що стосується доводів клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, судом встановлено таке.
Згідно положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.
Як вбачається з матеріалів судової справи представник потерпілої ОСОБА_1 – адвокат Деменчук Д.А. був присутнім 13.01.2023 року при розгляді справи в суді першої інстанції, що підтверджується змістом оскарженої постанови та журналом судового засідання.
Копію постанови адвокат Деменчук Д.А. отримав 20.01.2023 року, що підтверджується його розпискою (а.с.52).
Апеляційну скаргу адвокат Деменчук Д.А. 29.01.2023 року сформував у системі «Електронний суд», та 30.01.2023 року вона зареєстрована Біляївським районним судом Одеської області, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду. 
З урахуванням встановлених обставин, суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження та забезпечити апелянту право на доступ до правосуддя. 
Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката Деменчука Д.А. в інтересах потерпілої ОСОБА_1 про незаконність оскарженої постанови, судом встановлено таке.
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до вимог ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Апеляційний суд вважає, що розглянувши дану справу, суддя місцевого суду, виконавши приписи ст. 280 КУпАП, на законних підставах дійшов висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення діях ОСОБА_2 та на законних підставах закрив провадження на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Мотивуючи свій висновок про невинуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, суддя місцевого суду в оскарженій постанові послався на досліджений протокол про адміністративне правопорушення від 22.10.2022 серії ВАВ №295666; пояснення потерпілої ОСОБА_1 ; пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , яка заперечувала свою причетність до вчинення відносно ОСОБА_1 будь-яких хуліганських дій, а також щодо пошкоджень дерев`яної бесідки. 
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 22.10.2022 року серії ВАВ №295666, 20.10.2022 року, близько 21:00 год., за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 вчинила хуліганські дії відносно ОСОБА_1 , а саме висловлювалась брутальною лайкою та пошкодила дерев`яну бесідку.
Допитана в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_2 заперечила факт скоєння адміністративного правопорушення, наполягаючи на тому, що будь-яких протиправних дій щодо ОСОБА_1 не вчиняла, нецензурною лайкою на її адресу не висловлювалася, ніяк не ображала та бесідку не пошкоджувала. 
З показів допитаної в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілої ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_2 приходила до них додому та просила покликати батька ОСОБА_5 для розмови. 
Водночас вказаними показами не підтверджується, що ОСОБА_2 вчиняла будь-які хуліганські дії в розумінні наявності ознак ст.173 КУпАП. 
Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також не підтвердили факту хуліганських дій. Так, свідок ОСОБА_3 пояснила, що нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_1 не висловлювалися та не ображали, бесідку ОСОБА_2 не псувала. Свідок ОСОБА_4 пояснила, що їй не відомо хто пошкодив бесідку. 
Суддя першої інстанції покази свідка ОСОБА_4 та письмові покази свідка ОСОБА_6 не прийняв до уваги, оскільки останні не були безпосередніми свідками конфлікту між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 
Крім того, місцевим судом був досліджений відеозапис, з якого вбачається, що ОСОБА_2 підійшовши до будинку, декілька разів постукала по металевій конструкції-воротам перед будинком та кликала ОСОБА_7 . Після чого, відкривши незамкнену частину воріт піднялась по сходах до дверей та ще декілька разів постукала у двері та вікно, продовжуючи кликати ОСОБА_8 подальшому, двері відчинила ОСОБА_1 та ОСОБА_2 попросила її покликати батька, з метою обговорення питання незаконного в`їзду сім`ї ОСОБА_9 до будинку. Після чого ОСОБА_1 відповіла, що нічого з ОСОБА_2 обговорювати не буде, та щоб вона приходила, коли батько буде вдома.
Допитавши ОСОБА_2 , потерпілої ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , дослідивши відеозапис обставин події та інші матеріали справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази порушення громадського порядку та спокою громадян з боку ОСОБА_2 за обставин, вказаних в протоколі про адміністративне правопорушення.
Також суд першої інстанції дійшов вірного врахував, що конфлікт між ОСОБА_2 та потерпілою ОСОБА_1 стався за місцем проживання потерпілої, що не є громадським місцем.
Диспозиція ст.173 КУпАП передбачає вчинення особою дрібного хуліганства, тобто нецензурної лайки в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок.
Дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка здійснює дрібне хуліганство, розуміє, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок і бажає або свідомо допускає прояв неповаги до суспільства.
Суть даного правопорушення зводиться до вчинення таких дій, що привели до порушення громадського порядку і спокою громадян.
Громадський порядок – це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.
Громадська небезпека дій правопорушників проявляється в тому, що дрібне хуліганство певною мірою дезорганізує весь комплекс суспільних відносин, що склалися, а дії правопорушників спрямовані проти забезпечення нормального життя, суспільно-політичної діяльності громадян. Дрібне хуліганство необхідно відрізняти від таких схожих дій, як самоправство, приниження гідності, нанесення побоїв, або інших проступків, які мають наслідком адміністративну чи кримінальну відповідальність (поява у нетверезому стані у громадських місцях, порушення правил руху, справи приватного обвинувачення, домашнє насильство тощо).
Також з диспозиції статті вбачається, що одним з елементів об`єктивної сторони є місце вчинення правопорушення – громадські місця, тобто місця скупчення громадян, проведення громадських заходів тощо.
Тобто, громадське місце є обов`язковою ознакою, яка підлягає доказуванню під час розгляду справи про адміністративні правопорушення. Громадським місцем визначається вільна в доступі необмеженому колу осіб територія нежитлового та невиробничого призначення, яка використовується для задоволення особистих потреб, у межах якої здійснюється державне регулювання суспільних відносин з охорони громадського порядку. Отже громадське місце є публічним і знаходиться у вільному доступі для необмеженого кола осіб, незалежно від соціальної, групової чи іншої належності й без будь-яких спеціальних дозволів.
Об`єктом правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, є суспільні відносини саме у сфері громадського порядку, а для кваліфікації дій особи за цією статтею встановлення хуліганського мотиву є обов`язковим.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого даною нормою, полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян
До поняття «інші подібні дії» слід віднести такі прояви дрібного хуліганства, як: насильницьке вторгнення в громадські місця всупереч забороні певних осіб, покликаних слідкувати за порядком; співання нецензурних пісень, розповідання вульгарних анекдотів групам людей; вигуки, свист під час демонстрації кінофільмів; гвалт, крики з хуліганських мотивів біля вікон громадян у нічний час; публічне справляння природних потреб у невідведених для цього місцях; поява у громадському місці в оголеному вигляді; самовільне без потреби зупинення комунального транспорту; нанесення непристойних малюнків на тротуари, стіни, паркани, двері чи вчинення написів нецензурного змісту; грубе порушення черг, яке супроводжується ображанням громадян та проявом неповаги до них; знищення або пошкодження з хуліганських мотивів якого-небудь майна у незначних розмірах; зривання афіш, плакатів, газет, оголошень зі стендів; умисна (з бешкетництва) швидка їзда на автомобілях та мотоциклах по калюжах поблизу тротуарів, зупинок, інших місць скупчення людей тощо.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього.
Хуліганство, як правопорушення, виключається за наявності таких умов: конфлікт має місце між знайомими, на ґрунті особистих неприязних відносин, тобто без мотивів явної неповаги до суспільства. У такому випадку дії сторін у конфлікті визнаються правопорушенням в залежності від шкоди, яка спричинена фактично та від передбачення кримінальної чи адміністративної відповідальності за спричинення такої шкоди.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає вірними висновки судді місцевого суду стосовно відсутності в матеріалах справи достатніх доказів на підтвердження складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_2 .
Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не надана правова оцінка поясненням ОСОБА_2 , згідно яких остання визнає свою провину в скоєнні адміністративного правопорушення, та зазначає, що разом зі своєю донькою ОСОБА_3 ніби порушила спокій громадян 22.10.2022 року та пошкодила бесідку, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки з матеріалів справи та оскарженої постанови вбачається, що судом першої інстанції в повній мірі надана оцінка поясненням ОСОБА_2 , та враховано, що остання як в судовому засіданні суду першої інстанції, так і власноручно зазначених письмових поясненнях в протоколі та інших долучених до матеріалів справи письмових поясненнях заперечувала факт скоєння нею адміністративного правопорушення. 
Потерпіла та її представник до апеляційного суду не з`явилися, нових пояснень на підтвердження своїх доводів не надали. 
Інших істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки судді першої інстанції в оскарженій постанові про відсутність в діях ОСОБА_2 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП та були підставою для її скасування, апелянтом не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено.
За викладених обставин, апеляційний суд визнає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, а тому оскаржена постанова є законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Відповідно до вимог п.1 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,   

постановив:

Задовольнити клопотання представника потерпілої ОСОБА_1 – адвоката Деменчука Д.А. та поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Біляївського районного суду Одеської області від 13.01.2023 року.
Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_1 – адвоката Деменчука Д.А. – залишити без задоволення. 
Постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 13.01.2023 року, якою закрито провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст.173 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя
Одеського апеляційного суду            Р.І. Котелевський