ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року	Львів	Справа № 380/11477/21 пров. № А/857/10823/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Носа С.П., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 червня 2022 року (ухвалене головуючою-суддею Гулкевич І.З., у відкритому судовому засіданні в порядку письмового провадження у м. Львові, повний текст судового рішення складено 08.06.2022) у справі за адміністративним позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» про стягнення коштів,

                                                     в с т а н о в и в :

У липні 2021 року Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі – відділення Фонду, Фонд, позивач) звернулося в суд із адміністративним позовом до Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» (далі – ПП «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб», Підприємство, відповідач), в якому просило стягнути з Підприємства адміністративно-господарські санкції в розмірі 179858,20 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08.06.2022 у задоволені позовних вимог було відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відділення Фонду подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що Підприємство допустило саботування у напрямку виконання нормативу з працевлаштування осіб з інвалідністю та подало завідомо неправдиві відомості у звіті форми 10-ПОІ. Вказує, що при нормативі працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році у кількості 12 осіб у відповідача було працевлаштовано лише 10 таких осіб, чим порушено норматив працевлаштування осіб з інвалідністю.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Згідно п.1 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що ПП «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» відноситься до суб`єктів господарювання, яким відповідно до ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» №875-XII від 21.03.1991 (далі – Закон №875-XII), встановлюється норматив робочих місць по працевлаштуванню осіб з інвалідністю.
16.02.2021 Підприємство подало до відділення Фонду звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік (річна) за формою №10-ПОІ, затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики №591 від 27.08.2020.
За змістом представленого звіту форми 10-ПОІ, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу відповідача у 2020 році становила 299 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 15 осіб, кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, встановлено статтею 19 Закону №875-XII для відповідача становить 12 осіб.
З метою здійснення верифікації викладених у Звіті відомостей Фонд звернувся до Головного управління ДПС у Львівській області (далі - ГУ ДПС), яке листом №15553/6/13-01-24-04-09 від 02.06.2021 надало інформацію про кількість працівників ПП «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» з інвалідністю за 2020 рік з розбивкою по місяцях. 
Згідно наданої від ГУ ДПС інформації, кількість штатних працівників з інвалідністю, які працювали у відповідача становила : січень 9 осіб, лютий 10 осіб, березень 10 осіб, квітень 1 особа, травень 6 осіб, червень 5 осіб, липень 10 осіб, серпень 10 осіб, вересень 15 осіб, жовтень 12 осіб, листопад 13 осіб, грудень 14 осіб. Отже, за твердженням позивача, середньооблікова кількість штатних працівників на Підприємстві, яким відповідно до норм чинного законодавства встановлено інвалідність за 2020 рік становить 10 осіб.
Проте, відповідач вказані санкції в добровільному порядку не сплатив, що стало підставою звернення Фонду до суду для стягнення зазначених сум у примусовому порядку.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач виконав покладені на нього Законом №875-XII вимоги, а тому відсутні підстави до застосування до нього адміністративно-господарських санкцій. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантії для них щодо рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначає Закон №875-XII.
Положенням про ФСС, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України №129 від 14.04.2011 передбачено, що Фонд відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за виконанням підприємствами нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та сплатою ними адміністративно-господарських санкцій і пені.
Відповідно до ч.1 ст.18 Закону №875-XII, забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
Частиною першою статті 19 Закону №875-XII визначено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
При цьому, частиною другою цієї статті передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Згідно ч.1 ст.20 Закону №875-XII, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Відповідно до ч.1, 2 ст.218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Спірні у даній справі санкції застосовуються до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями. Про це також вказано у статті 20 Закону №875-XII.
Відповідно до п.4 ч.3 ст.50 Закону України «Про зайнятість населення», роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.
Згідно п.2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №70 від 31.01.2007 (далі – Порядок №70), інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.
Наказом Міністерства соціальної політики України №316 від 31.05.2013 було затверджено Форму звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» (далі – Наказ №316), яка подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
Системний аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації, надавати державній службі зайнятості необхідну для організації працевлаштування інвалідів інформацію у порядку, передбачену Законом «Про зайнятість населення» та Наказом №316, звітувати Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Законом України «Про зайнятість населення» та Порядком №70, у разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.
Проте, обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в ч.1 ст.18 Закону №875-XII.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеною у постановах від 07.02.2018 по справі №811/693/17, від 02.05.2018 по справі №804/8007/16, від 13.06.2018 по справі №819/639/17, від 20.05.2019 по справі №820/1889/17, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.
Підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно вжило усіх необхідних заходів по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало особу з інвалідністю з причин, незалежних від нього, зокрема, через відсутність осіб з інвалідністю, їх відмова від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню осіб з інвалідністю. 
Судом встановлено, що 16.02.2021 Підприємство подало до відділення Фонду Звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік (річна) за формою №10-ПОІ.
Підтвердження виконання Підприємством нормативу з працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік, підтверджується наступними доказами по працевлаштуванню таких осіб з інвалідністю, а саме : ОСОБА_1 (копія наказу №0409/2-к від 04.09.2019 про прийняття на посаду з 05.09.2019, копія трудової книжки, копія довідки МСЕК про встановлення інвалідності серії 10 ААА №840320, що діє безтерміново); ОСОБА_2 (копія наказу №290 від 29.12.2017 про прийняття на посаду з 02.01.2018, копія трудової книжки, копія довідки МСЕК про встановлення інвалідності серії 12 ААБ №299491, що діє безтерміново); ОСОБА_3 (копія наказу №171 від 31.08.2017 про прийняття на посаду з 01.09.2017, копія трудової книжки, копія довідки МСЕК про встановлення інвалідності серії 10 ААА №855897, що діє безтерміново); ОСОБА_4 (копія наказу №0811/2-к від 08.11.2019 про прийняття на посаду з 11.11.2019, копія трудової книжки, копія довідки МСЕК про встановлення інвалідності серії НОМЕР_1 , що діє безтерміново); ОСОБА_5 (копія наказу №3108/9-к від 31.08.2017 про прийняття на посаду з 01.09.2020, копія трудової книжки, копія довідки МСЕК про встановлення інвалідності серії 12 ААБ №515834, дата чергового переогляду червень 2021); ОСОБА_6 (копія наказу №1311/7-к від 13.11.2020 про прийняття на посаду з 16.11.2020, копія трудової книжки, копія довідки МСЕК про встановлення інвалідності серії 12 ААБ №310654, що діє безтерміново); ОСОБА_7 (копія наказу №0611/3-к від 06.11.2020 про прийняття на посаду з 09.11.2020, копія трудової книжки, копія довідки МСЕК про встановлення інвалідності серії 12 ААБ №487663, що діє безтерміново); ОСОБА_8 (копія наказу №2905/10-к від 29.05.2020 про прийняття на посаду з 01.06.2020, копія трудової книжки, копія довідки МСЕК про встановлення інвалідності серії 12 ААБ №490392, дата чергового переогляду 17.06.2023); ОСОБА_9 (копія наказу №0409/11-к від 04.09.2020 про прийняття на посаду з 07.09.2020, копія трудової книжки, копія довідки МСЕК про встановлення інвалідності серії 12 ААБ №349733, дата чергового переогляду 29.05.2022); ОСОБА_10 (копія наказу №0712/2-к від 07.12.2020 про прийняття на посаду з 08.12.2020, копія трудової книжки, копія довідки МСЕК про встановлення інвалідності серії 12 ААВ №206161, дата чергового переогляду 20.08.2021); ОСОБА_11 (копія наказу №1109/1-к від 11.09.2020 про прийняття на посаду з 14.09.2020, копія трудової книжки, копія довідки МСЕК про встановлення інвалідності серії 12 ААБ №336179, що діє безтерміново); ОСОБА_12 (копія наказу №2905/12-к від 29.05.2020 про прийняття на посаду з 01.06.2020, копія трудової книжки, копія довідки МСЕК про встановлення інвалідності серії 10 ААВ №698225, що діє безтерміново); ОСОБА_13 (копія наказу №202 від 29.09.2017 про прийняття на посаду з 02.10.2017, копія трудової книжки, копія довідки МСЕК про встановлення інвалідності серії НОМЕР_2 , дата чергового переогляду 22.01.2022); ОСОБА_14 (копія наказу №3110/3-к від 31.10.2018 про прийняття на посаду з 01.11.2018, копія трудової книжки, копія довідки МСЕК про встановлення інвалідності серії 12 ААБ №204594, дата чергового переогляду 26.07.2022); ОСОБА_15 (копія наказу №1603/2-к від 16.03.2013 про прийняття на посаду з 17.03.2020, копія трудової книжки, копія довідки МСЕК про встановлення інвалідності серії 12 ААБ №346656, дата чергового переогляду 31.07.2022); ОСОБА_16 (копія наказу №134 від 30.04.2018 про прийняття на посаду з 02.05.2018, копія трудової книжки, копія довідки МСЕК про встановлення інвалідності серії 12 ААБ №335977, дата чергового переогляду 09.10.2023); ОСОБА_17 (копія наказу №3006/23-к від 30.06.2020 про прийняття на посаду з 01.07.2020, копія трудової книжки, копія довідки МСЕК про встановлення інвалідності серії НОМЕР_3 , дата чергового огляду липень 2021); ОСОБА_18 (копія наказу №0110/2-к від 01.10.2018 про прийняття на посаду з 02.10.2018, копія трудової книжки, копія довідки МСЕК про встановлення інвалідності серії НОМЕР_4 , дата чергового огляду січень 2022); ОСОБА_19 (копія наказу №3101/7-к від 31.01.2019 про прийняття на посаду з 01.02.2019, копія трудової книжки, копія довідки МСЕК про встановлення інвалідності серії НОМЕР_5 , дата чергового огляду листопад 2022); ОСОБА_20 (копія наказу №208 від 31.05.2018 про прийняття на посаду з 01.06.2018, копія трудової книжки, копія довідки МСЕК про встановлення інвалідності з 01.01.2017, що діє безтерміново); ОСОБА_21 (копія наказу №0205/4-к від 02.05.2019 про прийняття на посаду з 03.05.2019, копія трудової книжки, копія довідки МСЕК про встановлення інвалідності серії НОМЕР_6 , що діє безтерміново); ОСОБА_22 (копія наказу №1302/3-к від 13.02.2020 про прийняття на посаду з 14.02.2020, копія трудової книжки, копія довідки МСЕК про встановлення інвалідності серії 12 ААВ №030517, дата чергового огляду 11.02.2022).
Протягом звітного 2020 року з роботи були звільнені ОСОБА_1 , ОСОБА_18 та ОСОБА_6 , при цьому інші згадані особи продовжували працювати, що стверджується звітністю, яка була подана відповідачем до податкового органу.
Відтак, матеріали справи свідчать про те, що відповідачем виконано усі, встановлені законодавством обов`язки по створенню робочих місць для осіб з інвалідністю протягом 2020 року.
Колегія судів звертає увагу на відсутність доказів безпідставної відмови особам з інвалідністю, які самостійно зверталися до Підприємства з метою працевлаштування, чи які направлялись з центру зайнятості.
Таким чином, передбачена ч.1 ст.20 Закону №875-XII міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов`язку здійснити грошовий платіж на користь Фонду має наставати або у разі не виділення та не створення робочих місць, не надання державній службі зайнятості інформації, не звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування осіб з інвалідністю, або у разі безпідставної відмови у працевлаштуванні осіб з інвалідністю, який звернувся до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що Підприємством було працевлаштовано осіб з інвалідністю, відповідно до вимог чинного законодавства, а тому застосування до нього адміністративно-господарських санкцій є безпідставним.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006). 
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

                                                п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 червня 2022 року по справі №380/11477/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	І. М. Обрізко