Ухвала       
 
21 лютого 2023 року
м. Київ
 
справа № 1512/2-1526/11
 
провадження № 61-1714ск23
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1                                 на постанову Одеського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року у справі за позовом Київської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Одеська міська рада, ОСОБА_2 , про приведення об`єкта до попереднього стану, за позовом третьої особи ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Одеська міська рада, про усунення перешкод у користуванні власністю, приведення об`єкта до попереднього стану шляхом знесення самочинно збудованих будівель                   і споруд та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи: Одеська міська рада, ОСОБА_2 , Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, про визнання права власності на самовільно збудоване нерухоме майно,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2014 року позов Київської районної адміністрації Одеської міської ради задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_1 власними силами та за рахунок власних коштів привести у попередній стан 31/1000 частину об`єкту нерухомості                       на АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці на                                     АДРЕСА_1 , відповідно до технічного паспорту шляхом знесення чотирьохповерхового будинку під літ. «А1» та побудови під літ. «б» та приведення до попереднього стану дачної будівлі літ « Б» та дачної будівлі літ. « А».
Позов ОСОБА_2 задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_1 знести чотирьохповерхову будівлю під                      літ. «А1», яка розташована на земельної ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2014 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
У задоволенні позову Київської районної адміністрації Одеської міської ради відмовлено.
У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2014 року                          та рішення Апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2017 року                    у частині вирішення позову Київської районної адміністрації Одеської міської ради скасовано, провадження у справі у цій частині закрито.
Рішення Апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2017 року                 в частині вирішення позову ОСОБА_2 скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 - без змін.
 
У лютому 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки згідно з поштовим штемпелем на конверті відправлена до Верховного Суду 01 лютого 2023 року.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно із частиною першою та другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущено                       з поважних причин, оскільки повний текст постанови Одеського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року він отримав 18 січня 2023 року                     в районному суді, що підтверджується наданими доказами.
 
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження ОСОБА_1 пропущено з поважних причин, його можливо поновити.
 
Однак, подана касаційна скарга ОСОБА_1 не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно         у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених               частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Як на підставу касаційного оскарження ОСОБА_1 посилається,                         у тому числі, на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, проте посилаючись на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, не зазначаєщодо застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній, на його думку, висновок Верховного Суду, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження.
 
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1                            частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Проте, Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що у випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права щодо якої відсутній висновок та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
 
Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду               від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19.
 
Посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
Отже, ОСОБА_1 необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
 
Також касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.
 
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на пункт 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», оскільки розмір його доходу за попередній календарний рік становить 24 204,21 грн, просить звільнити його від сплати судового збору за подання касаційної скарги, на підтвердження чого надає копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 28 грудня 2022 року № 1553-22-05789, відповідно до якої за період часу з 01 кварталу 2022 року до 03 кварталу 2022 року інформація про доходи відсутня; довідку Головного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 26 грудня 2022 року № 6007, відповідно до якої пенсія заявника за період часу з липня 2022 року до грудня 2022 року склала 12 600 грн.
 
Відповідно до частини першої та третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення                   у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
 
Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу                               позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами               є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
 
Аналіз клопотання про звільнення від сплати судового збору та доданих до нього документів свідчить про відсутність підстав для його задоволення, оскільки розмір судового збору за подання касаційної скарги не перевищує   5% розміру річного доходу ОСОБА_1 за попередній календарний рік.
 
У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 потрібно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги.
 
У березні 2010 року  ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Одеська міська рада, про усунення перешкод у користуванні власністю, приведення об`єкта до попереднього стану шляхом знесення самочинно збудованих будівель і споруд.
 
Оскільки  ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у березні 2010 року, тому розмір судового збору обчислюється відповідно до положень Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21 січня 1993 року                 № 7-93.
 
Згідно з підпунктом «д» пункту 1 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) за подання до суду позовної заяви про зміну або розірвання договору найму мінімуму доходів громадян житлових приміщень, про продовження строку прийняття спадщини, про скасування арешту на майно та з інших позовних заяв немайнового характеру (або таких, що не підлягають оцінці) сплачувалось державне мито у розмірі 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
 
Відповідно до пункту 22.5 статті 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум, то для цілей їх застосування використовується сума у розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 6.1.1 пункту 6.1 статті 6 цього Закону для відповідного року.
 
Ставка судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви становила 8,5 грн (17 грн/2 = 8,5 грн).
Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового 
збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при 
поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми та складає 17 грн (8,5 грн * 200% = 17 грн).
 
Отже, ОСОБА_1 необхідно надати до суду касаційної інстанції докази сплати судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 17 грн.
 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду             у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до                                    ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102, найменування податку, збору, платежу «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
 
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України                      «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату. 
 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, статтею 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження судового рішення.
 
У задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги відмовити.
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                         Р. А. Лідовець