ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року	Львів	Справа № 380/2844/22 пров. № А/857/14680/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                                  Судова-Хомюк Н.М.
суддів:                                                                      Кухтей Р.В., Шевчук С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційнв скарги ОСОБА_1 , Київської обласної прокуратури на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року  у справі № 380/2844/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі-
суддя у І інстанції Потабенко В.А.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Львів,
дата складення повного тексту рішення 12.09.2022,

                                                 В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Київської обласної військової прокуратури (далі – відповідач) та просив стягнути з Київської обласної прокуратури середній заробіток за час затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 у справі 3380/6761/20 про поновлення на роботі за період з 11.11.2020 по 09.01.2022 у розмірі 444299,93 грн., без утримання податків й інших обов`язкових платежів.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 у справі №380/6761/20 поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами прокуратури Київської області та органів прокуратури з 18.08.2020. Стягнуто з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 90704,83 грн. без врахування обов`язкових відрахувань. Рішення в частині стягнення за один місяць у розмірі 33053,46 грн. та поновлення на роботі допущено до негайного виконання. Натомість, 13.01.2021 керівником Київської обласної прокуратури виданий наказ № 9к, відповідно до якого ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника управління нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами прокуратури Київської області та в органах прокуратури з 18.08.2020. Із вказаним наказом ознайомлено 01.11.2021 і цього ж дня внесено відповідний запис до трудової книжки. При цьому, як станом на 13.01.2021, так і станом на 01.11.2021 у штатному розписі Київської обласної прокуратури була відсутня посада начальника управління нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами прокуратури Київської області. 
Внаслідок поновлення його на неіснуючій посаді, ним не отримано та не могло бути отримано службове посвідчення прокурора, допуск до державної таємниці, доступ до Єдиного реєстру досудових розслідувань, Інформаційно-аналітичної системи «Облік та статистика органів прокуратури», ІС «Система електронного документообігу органів прокуратури України», як і не могло бути визначене його робоче місце та службові обов`язки відповідно до функцій прокуратури, передбачених Законом України «Про прокуратуру». На підставі пункту 18 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів з реформи органів прокуратури», наказом керівника Київської обласної прокуратури від 10.01.2022 № 13к позивача переведено на посаду прокурора відділу забезпечення обвинувачення в апеляційному суді управління підтримання публічного обвинувачення в суді Київської обласної прокуратури. 
Позивач також зазначає, що в даному випадку, особливістю спірних правовідносин є, зокрема, те, що посада, з якої його було звільнено, на момент видачі відповідачем наказу про поновлення на роботі, була відсутня в штатному розписі Київської обласної прокуратури у зв`язку з проведеними перейменуванням та організаційно-штатними змінами. Вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст. 236 КЗпП України за період з 11.11.2020 по 09.01.2022 (289 робочих днів) в розмірі 444299,93 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 у справі 3380/6761/20 за період з 11.11.2020 по 12.01.2021 включно у сумі 63032 (шістдесят три тисячі тридцять дві) гривні 17 коп.. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 992 (дев`ятсот дев`яності дві) гривні 40 коп. судових витрат у вигляді судового збору.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 та Київська обласна прокуратура подали апеляційні скарги.
ОСОБА_1 доводи якої обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, апелянт зазначає, що 13 січня 2021 року керівником Київської обласної прокуратури виданий наказ № 9к, відповідно до якого, позивача поновлено на посаді начальника управління нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами прокуратури Київської області та в органах прокуратури з 18 серпня 2020 року. Із вказаним наказом ознайомлено 01.11.2021 і цього ж дня внесено відповідний запис до трудової книжки.
Однак станом на 13.01.2021, так і станом на 01.11.2021 у штатному розписі Київської обласної прокуратури була відсутня посада начальника управління нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами прокуратури Київської області. Внаслідок поновлення на неіснуючій посаді, ним не отримано та не могло бути отримано службове посвідчення прокурора, допуск до державної таємниці, доступ до Єдиного реестру досудових розслідувань, Інформаційно-аналітичної системи «Облік та статистика органів прокуратури», ІС «Система електронного документообігу органів прокуратури України», як і не могло бути визначене його робоче місце та службові обов`язки відповідно до функцій прокуратури, передбачених Законом України «Про прокуратуру». В період з 11.11.2020 до 01.11.2021 будь-яка заробітна плата не нараховувалась та не виплачувалась.
Апелянт вважає, що наявні підстави вважати, що при постановленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, прийшов до помилкових висновків в частині визначення періоду затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 у справі № 380/6761/20, а відповідно і розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення та судового збору, що підлягають стягненню з відповідача. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Київська обласна прокуратура подану апеляційну скарзі мотивує зокрема тим, що підставою для виплати незаконно звільненому працівнику зазначеного середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі. Водночас, при несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу, а саме з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, і до дня фактичного його виконання. Вважає, що право позивача претендувати на стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі матеріальний закон пов`язує виключно із виданням роботодавцем відповідного наказу, фактичним допуском звільненого до роботи. При цьому, суд також має встановити вину роботодавця у відсутності винесення наказу про поновлення працівника на роботі.
Також вказує про те, що з огляду на неможливість поновлення позивача у Київській обласній прокуратурі при відсутності рішення кадрової комісії про успішне проходження позивачем атестації та вимоги п. 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ, згідно яких прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом, Київська обласна прокуратура 22.12.2020 зверталась до суд із заявою про роз`яснення судового рішення. 
В подальшому, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 у вказаній справі, яким скасовано наказ прокурора Київської області від 12.08.2020 № 440к, а ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника управління нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами прокуратури Київської області та органів прокуратури з 18.08.2020, керівник Київської обласної прокуратури, діючи в межах повноважень та у спосіб, передбачений законом, видав наказ № 9к від 13.01.2021 та поновив ОСОБА_1 на посаді начальника управління нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами прокуратури Київської області та органів прокуратури з 18.08.2020.
З огляду на викладене, апелянт - Київська обласна прокуратура вважає, що рішення суду від 10.11.2020 у справі № 380/6761/20 належним чином виконано Київською обласною прокуратурою. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.
Також Київською обласною прокуратурою подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому зазначено, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не містять жодних правових підстав для їх задоволення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Звертає увагу суду на те, що відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При цьому, закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в ч. 1 ст. 235, ст. 240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі. Тому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.
Звертає увагу на неможливість поновлення позивача у Київській обласній прокуратурі при відсутності рішення кадрової комісії про успішне проходження позивачем атестації та вимоги п. 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ, згідно яких прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації. 
На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2021 у даній справі, якими скасовано наказ прокурора Київської області від 12.08.2020 № 440к, ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника управління нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами прокуратури Київської області та органів прокуратури з 18.08.2020, керівник Київської обласної прокуратури, діючи в межах повноважень та у спосіб, передбачений законом, видав наказ № 9к від 13.01.2021 та поновив ОСОБА_1 на посаді начальника управління нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами прокуратури Київської області та органів прокуратури з 18.08.2020. 
Вважає, що законність прийнятого рішення щодо поновлення ОСОБА_1 саме на попередній роботі, а не у новоствореному органі узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду. Таким чином Київська обласна прокуратура діяла у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, що в свою чергу виключає факт протиправної бездіяльності обласної прокуратури та вказує на безпідставність апеляційних вимог ОСОБА_1 
ОСОБА_1 також подав відзив на апеляційну скаргу Київської обласної прокуратури, у якому вказує на обставини, які викладені у його апеляційній скарзі та звертає увагу суду на те, що жодні законодавчі акти не містять норми, яка б дозволяла після 11.09.2020 прокурору регіональної прокуратури виконувати функції прокуратури. Також, жодною законодавчою нормою не передбачена можливість функціонування після 11.09.2020 регіональних прокуратур чи діяльність (робота, повноваження) окремих службових осіб регіональних прокуратур. Таким чином, прокурор, поновлений на посаду, що не передбачена законодавством, позбавлений можливості виконувати функції прокурора. Вважає, що оскільки він не був належним чином поновлений на посаді на виконання рішення суду, апеляційна скарга є необґрунтованою.
Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Сьомої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур № 17 від 20.07.2020 «Про неуспішне проходження прокурором атестації» зроблено висновок про те, що ОСОБА_1 не пройшов успішно атестацію.
Наказом прокурора Київської області № 440к від 12.08.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади начальника управління нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами прокуратури Київської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».
Вважаючи наказ прокурора Київської області № 440к від 12.08.2020 та рішення Сьомої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур № 17 від 20.07.2020 «Про неуспішне проходження прокурором атестації» протиправними, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 у справі №380/6761/20 позов задоволено повністю. Визнано протиправним і скасувати рішення Сьомої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур № 17 від 20.07.2020. Визнано протиправним і скасовано наказ прокурора Київської області № 440к від 12.08.2020, яким звільнено ОСОБА_1 з посади начальника управління нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами прокуратури Київської області та органів прокуратури. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами прокуратури Київської області та органів прокуратури з 18.08.2020. Стягнуто з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 90704,83 грн. без врахування обов`язкових відрахувань. Рішення в частині стягнення за один місяць у розмірі 33053,46 грн. та поновлення на роботі допустити до негайного виконання.
Матеріалами справи підтверджується, що 10.11.2020 в судовому засіданні по справі № №380/6761/20 за участю представника Офісу Генерального прокурора, Київської обласної прокуратури Слиш Г.С. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 у справі №380/6761/20, а отже відповідач з 10.11.2020 достеменно був обізнаний про негайне виконання даного рішення суду в частині поновлення позивача на посаді.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2021 апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора та апеляційну скаргу Київської обласної прокуратури в частині оскарження рішення суду – залишено без задоволення. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 в адміністративній справі №380/6761/20 залишено без змін.
В подальшому, ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 виправлено описку, допущену у резолютивній частині рішення від 10.11.2020, викладено четвертий абзац резолютивної частини рішення суду таким чином: «Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами Київської обласної прокуратури з 18 серпня 2020 року». Виправлено помилку, допущену при оформленні виконавчого листа № 380/6761/20, виданого 10.11.2020, а саме після слова: «ПОСТАНОВИВ:» вважати правильним: «Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами Київської обласної прокуратури з 18 серпня 2020 року».
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі №380/6761/20 від 26.05.2021 апеляційну скаргу Київської обласної прокуратури задоволено. Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 про виправлення описки у судовому рішенні та помилки у виконавчому листі, в адміністративній справі №380/6761/20 за позовом ОСОБА_1 до Сьомої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Офісу Генерального прокурора, Київської обласної прокуратури про визнання протиправними і скасування рішення та наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано. Постановою Верховного Суду від 16.06.2022 у справі №380/6761/20 касаційні скарги ОСОБА_1 , Офісу Генерального прокурора та Київської обласної прокуратури на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.112020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2021 залишено без задоволення. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2021 у цій справі залишено без змін.
Наказом керівника Київської обласної прокуратури від 13.01.2021 №9к наказ прокурора Київської області від 12.08.2020 №440к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами прокуратури Київської області та органів прокуратури скасовано. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами прокуратури Київської області та в органах прокуратури з 18.08.2020.
Наказом керівника Київської обласної прокуратури від 10.01.2022 №13-к, на підставі пункту 7 та 18 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», ст.11, ст.41 Закону України «Про прокуратуру» переведено начальника управління нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами прокуратури Київської області ОСОБА_1 на посаду прокурора відділу забезпечення обвинувачення в апеляційному суді управління підтримання публічного обвинувачення в суді Київської обласної прокуратури з 10.01.2022.
Позивач, вказуючи про невиконання судового рішення про поновлення його на роботі згідно рішення суду за період з 11.11.2020 по 09.01.2022, звернувся до суду із цим позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав про те, що відповідачем не забезпечено негайного виконання рішення суду у справі №380/6761/20, відтак наявні підстави для стягнення з нього на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 по справі № 380/6761/2020.
Стосовно строку виплати середнього заробітку у відповідності до вимог ст. 236 КЗпП України, суд дійшов висновку, що період затримки виконання рішення слід обраховувати з 11.11.2020 по 12.01.2021, тобто з наступного дня після ухвалення рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 у справі №380/6761/20, яка в частині поновлення позивача на посаді підлягає негайному виконанню, по 12.01.2021, оскільки лише 13.01.2021 керівник Київської обласної прокуратури видав наказ про поновлення позивача на посаді.
Щодо періоду з 13.01.2021 по 09.01.2022, суд зазначив, що середній заробіток за цей період стягненню не підлягає, оскільки відсутні докази того, що відповідачем і справді вчинялись дії, які перешкоджали виконанню рішення щодо поновлення позивача на посаді у період після видання наказу про поновлення на посаді, а доводи позивача про те, що внаслідок поновлення позивача на неіснуючій посаді, ним не отримано службове посвідчення прокурора, допуск до державної таємниці, доступ до Єдиного реєстру досудових розслідувань, інформаційно-аналітичної системи «Облік та статистика органів прокуратури», ІС «Система електронного документообігу органів прокуратури», як і не могло бути визначене робоче місце та службові обов`язки відповідно до функцій прокуратури, передбачених Законом України «Про прокуратуру», не підтверджені належними та допустимими доказами.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення саме за період з 11.11.2020 по 12.01.2021, з таких підстав.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 43 Основного Закону України проголошує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 КЗпП України).
Відповідно до частин першої, другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Частиною сьомою цієї статті передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
А у силу статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
При цьому, як визначено частиною другою статті 65 Закону України «Про виконавче провадження», рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Отже, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду.
Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.
Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 Кодексу законів про працю України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.
Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Таким чином, згідно статті 236 Кодексу законів про працю України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Такий висновок щодо правозастосування у спірних відносинах наведений у постанові Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 807/2434/15, що врахований судом на підставі частини п`ятої статті 242 КАС України.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 у справі № 380/6761/20 в частині поновлення позивача на роботі в органах прокуратури підлягало негайному виконанню.
Верховний Суд у постановах від 27.11.2019 року у справі № 802/1183/16-а та від 05.03.2020 року у справі №280/360/19 вказав, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач поновлений на роботі рішенням суду від 10.11.2020 у справі № 380/6761/20, що у відповідній частині допущено до негайного виконання.
На виконання вказаного рішення суду наказом керівника Київської обласної прокуратури від 13.01.2021 №9к наказ прокурора Київської області від 12.08.2020 №440к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами прокуратури Київської області та органів прокуратури скасовано. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами прокуратури Київської області та в органах прокуратури з 18.08.2020.
Отже, у спірних відносинах має місце протиправна бездіяльність відповідача, яка полягала у несвоєчасному виконанні рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 у справі № 380/6761/20 про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами прокуратури Київської області та в органах прокуратури.
Враховуючи викладене, вірним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі з наступного дня після винесення судом рішення у відповідності до ст. 24-1 Кодексу законів про працю України - з 11 листопада 2020 року до 12 січня 2021 року.
При цьому апеляційний суд зазначає, що доводи відповідача про неможливість поновлення позивача у Київській обласній прокуратурі при відсутності рішення кадрової комісії про успішне проходження позивачем атестації та вимоги п. 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ, є безпідставними, оскільки позивач вважається поновленим на посаді саме з моменту видачі наказу про його поновлення на посаді. У даному випадку ця подія відбулася на виконання рішення суду саме 13 січня 2021 року. Отже, цього дня термін затримки був припинений.
Доказів виплати позивачу середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі відповідачами не надано.
Із урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно визнав доведеним факт несвоєчасного виконання відповідачем рішення суду про поновлення позивача на роботі, що є підставою для стягнення на користь позивача середнього заробітку відповідно до статті 236 КЗпП України.
Визначаючи конкретний розмір середнього заробітку, апеляційний суд враховує наступне.
Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.
Відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Абзацом першим пункту 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
При цьому пункт 10 Порядку №100 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) установлював, що обчислення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Коефіцієнт підвищення визначається шляхом ділення тарифної ставки (посадового окладу), встановленого працівнику після підвищення, на тарифну ставку (посадовий оклад), що була встановлена до підвищення.
Отже, у разі підвищення тарифних ставок і посадових окладів як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення при обчисленні середньої заробітної плати.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.08.2019 у справі № 0640/4691/18, від 15.04.2020 у справі № 826/15725/17, від 13.05.2021 у справі № 826/8588/18 .
Згідно довідки Прокуратури Львівської області від 25.09.2020 №21 ф-363 заробітна плата ОСОБА_1 за два останні місяці роботи, що передували звільненню, становить 55345,17 грн. (червень - 33747,44 грн. та липень - 21597,73 грн.) за 36 робочих дні, а тому середньоденна заробітна плата складає 1537,37 грн. (55345,17 / 36).
Затримка виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.11.2022 по справі № 380/6761/20 склала 41 робочий день. Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що відповідач повинен сплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.01.2020 у справі № 380/6761/20 у сумі 63032,17 грн. (1537,37 грн.* 41).
Щодо посилання апелянта – ОСОБА_1 на те, що внаслідок поновлення його 13.01.2021 на неіснуючій посаді ним не отримано та не могло бути отримано службове посвідчення прокурора, допуск до державної таємниці, доступ до єдиного реєстру досудових розслідувань, Інформаційно-аналітичної системи «Облік та статистика органів прокуратури», ІС «Система електронного документообігу органів прокуратури України», як і не могло бути визначене робоче місце та службові обов`язки відповідно до функцій прокуратури, передбачених Законом України «Про прокуратуру», слід погодитись із судом першої інстанції, що позивачем не надано доказів того, що відповідачем і справді вчинялись дії, які перешкоджали виконанню рішення щодо поновлення позивача на посаді у період після видання наказу про поновлення на посаді.
За приписами статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
У даній справі суд вирішує питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді. Наказ про поновлення на роботі спрямований саме на виконання судового рішення про поновлення особи на посаді та являється необхідною (обов`язковою) передумовою для подальшого фактичного допуску цієї особи до роботи (до виконання посадових обов`язків).
Тобто рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. При цьому працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.
Разом з тим, позивач зазначає, що виконання вказаного рішення зумовлене тим, що його поновлено на неіснуючу посаду, що, на його думку є неналежним виконанням судового рішення. Однак, слід вказати про те, що якщо позивач вважав, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він мав звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи та доводи апеляційних скарг, які наведені на спростування висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що такі доводи не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

                                                П О С Т А Н О  В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Київської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року у справі № 380/2844/22 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук  	
Повне судове рішення складено 01 лютого 2023 року