КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції Зінкін В.І.
Єдиний унікальний номер справи № 379/778/21 
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1422/2023
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
26 січня  2023року                                                                                       м. Київ             
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді    - Мережко М.В.,
суддів                           - Ігнатченко Н.В., Савченка С.І.,
           секретар                        - Олешко Л.Ю.
Розглянув  у відкритому судовому засіданні в м. Києві  цивільну справу  за  апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення  Таращанського районного  суду Київської області    від 25 серпня  2022року   у  справі за позовом   ОСОБА_2   до Таращанської  міської ради, ОСОБА_1   про визнання незаконними та скасування рішень міської ради.
Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -
 
в с т а н о в и в :
 
Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 05 серпня 2022 року  позов  ОСОБА_2   до Таращанської міської ради, ОСОБА_1   про визнання незаконними та скасування рішень міської ради  задоволено  частково, а саме:
визнано незаконним та скасовано рішення Таращанської міської ради Київської області від 27 липня 2021 року № 1516-12-VIII «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах села Станишівка» щодо відмови ОСОБА_2   в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства;
у визнані незаконним та скасуванні п. 14 рішення № 337-07- VIII Таращанської міської ради від 16 квітня 2021 року щодо надання дозволу ОСОБА_1   на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства - відмовлено, у зв`язку із тим, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним та не відновить порушеного права позивача без повторного звернення до суд.
 До суду 11 серпня 2022 року  надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1   - адвоката Кенца Р.І. про ухвалення додаткового рішення про  стягнення  з  ОСОБА_2   на користь ОСОБА_1   витрат на правничу допомогу в розмірі 12500 гривень.
В обґрунтування заяви зазначає, що відповідачем разом із першою заявою по суті спору (відзиву на позовну заяву) було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Також, у цій заяві було зазначено, що докази на підтвердження розміру судових витрат будуть подані до суду з відповідною заявою протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Враховуючи складність справи та інші процесуальні дії, які пов`язані з розглядом справи адвокат Кенц Р.І., який брав участь в судових засіданнях як представник ОСОБА_1   встановив розмір винагороди адвоката - 12500 гривень, згідно договору № 01/10-21 про надання правової допомоги від 01 жовтня 2021 року . Факт надання послуг у повному обсязі на відповідну суму зафіксовано Актом приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 01/10-21 від 01 жовтня 2021 року  . ОСОБА_1   оплатив надані послуги на загальну суму 12500 гривен. Оскільки, задоволено позов щодо вимог, які ставилися до іншого відповідача - Таращанської міської ради, а у задоволенні позовних вимог щодо інтересів ОСОБА_1   було відмовлено,то  це є підставою  для  покладення  обов`язку  на позивача повного відшкодування витрат ОСОБА_1 ..
 Позивач ОСОБА_2 , 25 серпня 2022 року  подав заперечення щодо винесення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки вважає, що розмір зазначених витрат на правову допомогу є великий, спір винник внаслідок неправильних дій відповідачів, а тому із вказаними витратами не погоджується. У відзиві зазначена лише сума судових витрат, а що входить у складову частину витрат не зазначено. Детальний опис робіт (наданих послуг) представником відповідача не поданий, що позбавило позивача можливості спростувати неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.
 Додатковим  рішенням  Таращанського районного  суду Київської області від  25 серпня  2022 року    у задоволенні  заяви   відмовлено.
 Не погоджуючись з додатковим  рішенням суду,  відповідач ОСОБА_1    подав апеляційну скаргу, в якій  просить рішення суду скасувати, посилаючись на  порушення норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким  задовольнити заяву про стягнення витрат на правчину допомогу. В апеляційній скарзі  зазначав, що суд не взяв до уваги наявність  в матеріалах справи документальних підтверджень надання правової допомоги? акт виконаних робіт, та докази оплати відповідачем наданих йому послуг.
Відповідно до  ст. 44  ЦПК України,  особи , які  беруть участь у справі  зобов`язані  добросовісно  здійснювати свої процесуальні  права і виконувати  процесуальні обов`язки.
Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України  сторони  були своєчасно     повідомлені про день та час розгляду справи на  26 січня 2023 року   за адресами , які були зазначені в матеріалах справи, Заяв щодо зміни  місця проживання  або місцезнаходження від  сторін   не надходило . Представник  апелянта Таращанської міської ради  подав клопотання про розгляд без його участі  . Інші  сторони не з`явились ,  заяв клопотань про відкладення розгляду справи , будь-яких інших заяв не подавали , а відтак відсутні підстави  вважати їх неявку поважною.  
Відповідно до ст. 372 ЦПК  України  суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
   Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
 
 Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
     Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
    Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
    Відповідно до ст. 13 ЦПК України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
     Відповідно до ст. 12 ЦПК України   цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
     Апеляційна скарга  не   підлягає  задоволенню  з таких підстав.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства  є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Судом встановлено, що рішенням Таращанського районного суду Київської області від 05 серпня 2022 року  позов  ОСОБА_2   до Таращанської міської ради, ОСОБА_1   про визнання незаконними та скасування рішень міської ради  задоволено  частково, а саме:
визнано незаконним та скасовано рішення Таращанської міської ради Київської області від 27 липня 2021 року № 1516-12-VIII «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах села Станишівка» щодо відмови ОСОБА_2 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства;
у визнані незаконним та скасуванні п. 14 рішення № 337-07- VIII Таращанської міської ради від 16 квітня 2021 року щодо надання дозволу ОСОБА_1   на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства - відмовлено, у зв`язку із тим, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним та не відновить порушеного права позивача без повторного звернення до суд.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати;
4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 вказаної статті заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а згідно з п.1 ч.3 ст. 133 цього Кодексу - до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Представником відповідача ОСОБА_1   - адвокатом Кенцом Р.І., згідно положень ст. 134 ЦПК України зазначено у відзиві на позовну заяву орієнтовний розмір судових витрат, які складаються з витрат на правову допомогу та становлять 30000 грн. (а.с. 123).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. ( ч. 5 ст. 268 ЦПК України).
Рішення Таращанського районного суду Київської області прийнято та оголошено 05 серпня 2022 року. Заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу разом із додатками, які підтверджують розмір витрат, надійшла на електронну адресу суду 10 серпня 2022 року  та зареєстрована судом 11 серпня 2022 року .(а.с. 123).
Згідно ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником відповідача ОСОБА_1   - адвокатом Кенцом Р.І. подано:
1) ордер на надання правової допомоги серія КС № 595589 від 19 жовтня 2021 року  (а.с. 72);
2) копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ЖТ №000974 від 14 серпня 2018 року  (а.с. 73);
3) договір №01/10-21 про надання правової допомоги від 01 жовтня 2021 року , укладеного між адвокатом Кенцом Романом Івановичем та Бубелою В.В.  
 Відповідно до п. 1.1 зазначеного договору клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту з правових питань розгляду справи №379/778/21, яка розглядається Таращанським районним судом Київської області та з інших правових питань, які, в разі необхідності, виникатимуть в останнього.
 В пункті 5.2 розділу 5. «Порядок оплати послуг адвоката» даного договору зазначено, що сторони погодили, що гонорар адвоката визначається в наступному розмірі:
5.2.1. За написання пояснень третьої сторони у справі № 379/778/21 - 5000 гривень;
5.2.2. За участь у судових засіданнях у справі № 379/778/21 - 1500 гривень за судове засідання;
5.2.3. За вчинення інших дій у справі № 379/778/21 - 1500 гривень за годину роботи адвоката;
5.2.4. За надання правової допомоги з інших питань, які не пов`язані зі справою № 379/779/21 - 1500 гривень за годину роботи адвоката.;
4) акт приймання-передачі наданих послуг від 08 серпня 2022 року  до договору про надання правової допомоги №01/10-21 від 01 жовтня 2021 року. Згідно п. 1 та п. 2 якого, за дорученням клієнта адвокатом було надано правову допомогу з представництва інтересів клієнта у справі № 379/778/21, яка розглядалася Таращанським районним судом Київської області. Адвокат, користуючись правом, наданим п. 5.6 Договору про надання правової допомоги (визначений угодою гонорар може бути в наступному змінений адвокатом у зв`язку із особливим характером дорученням клієнта або суттєвим зростанням або зменшенням обсягу допомоги, що має бути визначено відповідно до даної угоди), враховуючи складність судової справи, визначити вартість гонорару адвоката в розмірі 12500 гривен;
5) копії рахунків на оплату № 3 від 09 серпня 2022 року, № 4 від 08 червня 2022 року , № 13 від 17 грудня 2021 року - на загальну суму: 6000 гривень;
6) копії квитанцій №2 від 01 жовтня 2021 року , №26488706SB_CF01U/1016 від 15 грудня 2021 року , №@2PL807822_7Q01Y/79 від 26 липня 2022 року , №@2PL692316_8901F/45 від 09 серпня 2022  року - на загальну суму: 12500 гривень.
Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У ч. 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат:
1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютогго 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019року  (справа № 9901/350/18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року ; постанові  від 12 травня 2020 року  ( справа № 904/4507/18); постанові від 26 травня 2020 року  ( справа № 908/299/18).
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року  у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року  у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27червня 2018 року  у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
Позивач ОСОБА_2   подав до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомоги.
У вказаному клопотанні  позивач  вказував, що сума судових витрат заявлена до відшкодування велика, оскільки не подано попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат а у відзиві зазначена лише загальна сума, що позбавило його можливості спростувати ймовірну неспівмірність витрат на правничу допомогу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року (   справа № 826/1216/16) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення   з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року ( справа   № 379/1418/18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови  у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».
У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року  ( справа № 509/5043/17) зазначено, що «на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник  особи  - адвокат Богомазом А. П. надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 02 червня 2020 року № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 року та квитанцію від  02 червня 2020 року на суму 3 000,00 грн. Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу».
 В акті  приймання - передачі, наданого заявником ,   зазначена лише вартість гонорару адвоката в розмірі 12500 гривень.  У  договорі про надання правової допомоги визначений розмір гонорару адвоката в справі, що розглядається судом, та «за надання правової допомоги з інших питань, які не пов`язані зі справою №379/778/2» (п.5.2.4 договору).
У постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року  ( справа № 638/7748/18) вказано, що «інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу».
Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України  «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності (постанова Верховного Суду від 20 липня 2021 року  ( справа № 922/2604/20).
Заперечуючи  проти задоволення заяви про розподіл судових витрат, поивач зазначив , що відповідач ОСОБА_1 на підставі оскаржуваного рішення Таращанської міської ради   розробив відповідні документи та оформив право власності на спірну земельну ділянку до закінчення судового розгляду, та  про відповідний факт не повідомив суд.
Частиною 9 ст. 141 ЦПК України, положення якої кореспондуються з положеннями ч.9 ст. 129 ГПК України, встановлено, що  у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Поняття «неправильний» тлумачиться в українській мові як такий, що не відповідає певним нормам, правилам, вимогам; не задовольняє вимог пропорції, симетрії і т. ін., а також як такий, що не відповідає істині, тому, що є в дійсності; помилковий, хибний; не такий, як треба; який не приводить до бажаних наслідків.
Практика застосування цієї правової норми не є усталеною, водночас поняття «неправильні дії сторони» слід тлумачити у взаємозв`язку з поняттям «зловживання процесуальними правами».
Як вбачається із застосування ч. 9 ст. 141 ЦПК України Верховним Судом у постановах від 17 вересня 2018 року  ( справа №740/4059/17), від 25 квітня 2019 року  ( справа №530/1035/16ц), від 25 вересня 2019 року ( справа №2-941/11), що принцип пропорційності розподілу судових витрат може бути не застосований у випадку зловживання стороною процесуальними правами, якщо в позові відмовлено - судові витрати можна покласти на відповідача, або можливо задовольнити позов та покласти на позивача судові витрати.
Так, згідно п. 3.24 та п. 3.25 постанови Верховного Суду від 25 травня 2021 року ( справа № 910/7586/19) випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, також унормовано положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 ГПК України. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічна висновок викладений у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року  у справі №922/445/19, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2019 року  у справі №915/237/18,  постанові від 24 жовтня 2019 року  у справі №905/1795/18,  постаові від 17 вересня 2020 року  у справі № 904/3583/19).
Стаття 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 №475/97 вказує, що жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», зробив висновок про те, що з правом особи на справедливий та публічний розгляд його справи впродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, а також вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.
Закон, наділяючи учасників процесу правами, закріплюючи принципи диспозитивності, змагальності та рівноправності в цивільному процесі, спрямований на забезпечення законних і обґрунтованих інтересів всіх осіб, які беруть участь у справі.
Позивач звернувся до суду 21 вересня 2021 року з позовом  про  оскарження рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою відповідачу ОСОБА_1   , а 28 вересня 2021 року  рішенням міської ради затверджено даний проект землеустрою.  В подальшому 11 жовтня 2021 року  зареєстровано право власності. Про набуте право власності представник відповідача повідомив суд 31 травня 2022 року, після виходу суду 23 травня 2022 року із нарадчої кімнати для з`ясування додаткових обставин справи. Рішенням суду від 05 серпня 2022 року  задоволено лише одну позовну вимогу. У задоволенні другої позовної вимоги було відмовлено, оскільки, вже зареєстроване право власності на земельну ділянку, в склад якої входить спірна земельна ділянка, а обраний позивачем спосіб захисту є неефективним.+
З огляду на викладене, суд першої інстанції , з урахуванням встановлених обставин ,  дійшов  правильного висновку про відмову у задоволені  заяви про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу.
Доводи апеляційної скарги, які співвпадають  із доводами заяви про ухвалення додаткового рішення , не спростоують висновків суду , додаткової перевірки не потребують , зводяться до незгоди з висновками  суду , переоцінки висновків .
Перевіряючи  законність та обґрунтованість рішення суду  першої інстанції  в межах доводів апеляційної скарги та вимог , заявлених  у суді першої   інстанції, колегія суддів приходить до висновку ,що  додаткове рішення суду  є законним і обгрунтованим , підстави для його скасуванні  відсутні.
Керуючись ст.ст.   365, 367,369,374,375,381 - 384   ЦПК України, суд, -
     
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Додаткове рішення Таращанського районного суду Київської області від 25 серпня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з  дня її прийняття.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції
            Повний текст судового рішення складено 01 лютого 2023 року.
 
Головуючий:             
 
Судді: