ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 березня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/3520/22	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Білак С.В., Шальєвої В.А.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.12.2022 ( суддя першої інстанції Чернова Ж.М.) в адміністративній справі №280/3520/22 за позовом  Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1   до  Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області  про визнання протиправною та скасування постанови,- 
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа – підприємець ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом  до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області, в якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №308482 від 25.01.2022.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до акту про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №326108 від 14.12.2021, працівниками Укртрансбезпеки здійснено перевірку транспортного засобу DAF XF 460 FAR, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ). Разом з тим, ідентифікаційний номер, зазначений працівником Укртрансбезпеки належить іншій особі, а не власнику транспортного засобу – ОСОБА_1 . Позивач вказує, що відповідно до договору оренди транспортних засобів від 01.06.2020 та додаткової угоди №2 від 31.12.2020, укладених між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ “Транс Експедишн” транспортний засіб DAF XF 460 FAR, реєстраційний номер НОМЕР_1 передано в оренду ТОВ “Транс Експедишн” строком до 31.12.2021. Також зазначає, що відповідно до ТТН №002902 від 14.12.2021, яка надавалась уповноваженій особі в ході перевірки транспортного засобу, в якості автомобільного перевізника зазначено  ТОВ “Транс Експедишн”, проте вказана обставина залишена відповідачем поза увагою. Зазначає, що на момент здійснення перевірки позивач не був перевізником в розумінні статті 1 Закону №2344, оскільки вищезазначений транспортний засіб не перебував у його користуванні. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06.12.2022 позовні вимоги задоволені.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову задоволенні позовних вимог.
          В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Зауважує, що під час винесення оскаржуваного рішення відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом та з огляду на встановлений факт скоєного правопорушення, обґрунтовано виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги.
Справа судом розглянута   без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1   ст. 311 КАС України   у зв`язку з подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга  не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що   14.12.2021 співробітниками Укртрансбезпеки проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, за результатами якої складено Акт №326108.
Відповідно до висновків Акту перевірки транспортний засіб марки DAF XF 460 FAR, номерний знак НОМЕР_1 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 , під час перевірки виявлено порушення ст. 34 Закону України “Про автомобільний транспорт”, а саме перевізник не забезпечив водія оформленою особистою карткою водія до цифрового тахографа, наказ МТУ №385 від 24.06.2010, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України “Про автомобільний транспорт” абзац 3, перевезення вантажу за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст.48 Закону України “Про автомобільний транспорт”, а саме відсутня особиста картка водія до цифрового тахографа.
25.01.2022 Відділом державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №308482, якою за порушення ст.48 Закону України “Про автомобільний транспорт”, відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України “Про автомобільний транспорт”, до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 17000,00 грн.
Не погодившись з постановою про стягнення адміністративно-господарського штрафу, позивач оскаржив таку постанову до суду.
          Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 р. р. № 103, згідно пункту 5 якого Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті;
          Статтею 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
          Статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
          Таким чином, перелік документів для здійснення внутрішніх перевезень визначеним у статті переліком не вичерпується та може бути розширений відповідно до норм законодавства. 
          Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затверджений наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010 (далі - Інструкція № 385).
          Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 385 контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.
          Відповідно до п. 3.3. Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, повинен мати при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
          Приписи даної Інструкції поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі) (п.1.3. Інструкції), без поділу на міжнародні та внутрішні перевезення.
          Саме такий правовий висновок сформульовано Верховним Судом у постанові від 11.02.2020 р. у справі №820/4624/17.
Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
          Колегія суддів зазначає, що застосування адміністративно - господарського штрафу можливе лише за наявності події порушення статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. 
Відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів застосовується саме до автомобільних перевізників.
          Відтак, визначальним в межах розгляду даної справи суд вважає встановлення факту того, чи є позивач автомобільним перевізником в розумінні положень Закону № 2344-III, адже основні доводи позивача полягають саме в тому, що відповідач протиправно застосував адміністративно-господарський штраф до неналежного суб`єкта правопорушення.
          Згідно ст.1 Закону № 2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
          Статтею 33 Закону № 2344-III визначено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах.
          Отже, суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, у тому числі за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39та 48 Закону №2344-III, є автомобільний перевізник, який здійснює за власний кошт перевезення вантажів.
Матеріалами справи встановлено та підтверджені під час апеляційного перегляду, що 01.06.2020 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 – Орендодавець та Товариством з обмеженою відповідальністю “ТРАНС ЕКСПИДИШН” - Орендар укладено Договір оренди транспортного засобу №1, відповідно до пункту 1.1. якого, Орендодавець зобов`язується передати Орендарю в строкове платне користування транспортні засоби, зокрема, транспортний засіб марки DAF XF 460 FAR, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , а Орендар зобов`язується прийняти названі транспортні засоби та використовувати їх виключно з метою здійснення господарської діяльності, а також сплачувати Орендодавцю орендну плату. 
Відповідно до акту про передачу транспортних засобів від 01.06.2020, який є додатком №1 до договору №1 від 01.06.2020, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 – Орендодавець передає, а Товариство з обмеженою відповідальністю “ТРАНС ЕКСПИДИШН” - Орендар бере в тимчасове володіння транспортні засоби, які належать Орендодавцю, зокрема, транспортний засіб марки DAF XF 460 FAR, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .
31.12.2020 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 – Орендодавець та Товариством з обмеженою відповідальністю “ТРАНС ЕКСПИДИШН” - Орендар укладено додаткову угоду №2 до договору оренди транспортного засобу №1 від 01.06.2020, відповідно до якої, сторони дійшли взаємної згоди внести до вказаного договору такі зміни: пункт 6.1. викласти в наступній редакції “Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2021 року”.
Відповідно до ТТН № 002902 від 14.12.2021, яка міститься в матеріалах справи, автомобіль DAF НОМЕР_1 , причіп/ напівпричіп НОМЕР_4 , автомобільний перевізник ТОВ “ТРАНС ЕКСПИДИШН”, водій ОСОБА_2 .
Відповідно до Акту №326108 від 14.12.2021 водієм транспортного засобу був ОСОБА_2 . 
Інформації про те, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 виступав автомобільним перевізником акт №326108 від 14.12.2021 не містить.
          Відтак, на момент перевірки, транспортний засіб перебував у користуванні ТОВ “ТРАНС ЕКСПИДИШН” на умовах оренди, який використовував його у своїй господарській діяльності для здійснення перевезень.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що притягнення позивача до відповідальності за ненадання відповідних документів є необґрунтованим та безпідставним, оскільки позивач не є автомобільним перевізником в розумінні положень Закону № 2344-III, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що спірну постанову слід визнати протиправною та скасувати.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
          Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
          Беручи до уваги наведене суд вважає, що відповідачем не надано належних та достатніх доказів наявності порушення позивачем  абзацу третього  частини 1 статті 60 Закону № 2344-III.
Тобто, відповідачем не доведено, що позивач є суб`єктом, який вчинив порушення вимог Закону № 2344-III та нормативно-правових актів в сфері здійснення перевезень.
          Натомість, матеріали справи підтверджують те, що позивач в межах спірних правовідносин не виступав автомобільним перевізником.
          Таким чином, наведене у своїй сукупності вказує на те, що відповідачем невірно визначено суб`єкта правопорушення. Водночас, суд акцентує увагу на тому, що під час вирішення спору по суті не досліджується наявність/відсутність порушення як такого.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що оскаржуване рішення не відповідає критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, що зумовлює наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
          Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
          Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
          Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
          Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
          Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
          З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
          Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.12.2022 в адміністративній справі №280/3520/22 залишити без змін.  
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.  
Повний текст постанови складено 13 березня 2023 року.

Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва