ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року	Львів	Справа № 260/4026/22 пров. № А/857/18339/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                      Святецького В.В.          
суддів                                                                           Гудима Л.Я., Коваля Р.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року у справі № 260/4026/22 (головуючий суддя Гебеш С.А., час ухвалення: 11 год. 13 хв., м. Ужгород, повний текст рішення складений 15 листопада 2022 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) в якому просив: а) визнати неправомірним та скасувати рішення старшого лейтенанта  ОСОБА_2 про відмову позивачу в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 25.09.2022 року; 
б) надати дозвіл позивачу в перетині державного кордону України.
Рішенням від 10 листопада 2022 року Закарпатський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував рішення старшого лейтенанта прикордонної служби Лілії Абрамець про відмову ОСОБА_1 в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 25 вересня 2022 року.
В задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Також стягнув за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2  на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 496,20 грн.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та порушенням норм матеріального права, а тому вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України на території України було введено правовий режим воєнного стану, у зв`язку з яким можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені  Конституцією України, зокрема, право на свободу пересування та право вільно залишати територію України. Вказує, що в осіб, яким надана відстрочка від військової служби під час мобілізації за абзацом 2 частини 3  статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку  та  мобілізацію"  відсутнє право на перетин державного кордону в силу прямої вказівки пункту 2-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.95 року № 57.
З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304  КАС України  не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
На підставі пункту 3 частини 1  статті 311 КАС України  розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 з 01.10.2021 року здійснює навчання в якості здобувача ступеня з юридичних наук у Віденському університеті (узгоджені семестри: зимовий семестр 2021, літній семестр 2022, зимовий семестр 2022), що підтверджується довідкою про підтвердження навчання (зворот а.с. 20).
Позивач прибув в міжнародний автомобільний пункт пропуску «Вилок» з метою здійснення перетину державного кордону на виїзд з України.
Для підтвердження права на перетин кордону позивачем було надано на паспортному контролі наступні документи: паспорти громадянина України внутрішній і закордонний (а.с. 8, 9); студентський квиток (а.с. 10); посвідчення про приписку до призовної дільниці (а.с. 12); довідку  для виїзду за кордон здобувачів фахової переддипломної  та вищої освіти (а.с. 13); витяг з реєстру територіальної громади (а.с. 14); довідку з місця навчання, нотаріально перекладену на українську мову (а.с. 15); індивідуальний план студента, нотаріально перекладений на українську мову (а.с. 17, 18); довідку про підтвердження навчання, нотаріально перекладену на українську мову (а.с. 20, 21).
За наслідками проведеного паспортного контролю рішенням від 25 вересня 2022 року старшого лейтенанта НОМЕР_2 прикордонного загону Лілією Абрамець у міжнародному пункті пропуску "Вилок", громадянину України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3   було відмовлено у перетині державного кордону на виїзд з України.
Не погодившись із таким рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що позивач, прибувши до міжнародного автомобільного пункту пропуску через державний кордон України 25 вересня 2022 року, мав право на перетин державного кордону України як особа, яка згідно з пунктом 2-6 Правил перетинання державного кордону не підлягає призову на військову службу під час мобілізації.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені  ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до ч. 1  ст. 33 Конституції України  кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Наведене кореспондується також з положеннями  ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.94 № 3857-XII. При цьому вказаною статтею також передбачено, що на громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов`язки.
Відповідно до  ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених  Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до п. 2  Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»  військовому командуванню (зокрема, Державні прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені  Законом України "Про правовий режим воєнного стану"  заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Згідно з п. 3  Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні"  у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями  30 – 34, 38, 39, 41 – 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою  статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
Отже, право особи на вільний перетин державного кордону України, згідно з положеннями  Конституції України  та законодавчих норм, може бути обмежено в умовах воєнного стану.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні"  у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої  статті 106 Конституції України,  Закону України "Про правовий режим воєнного стану"  в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022  продовжений строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня строком на 30 діб. Цей Указ затверджений Законом України від 15.03.2022.
Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022  продовжений строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Цей Указ затверджений  Законом України від 21.04.2022 № 2212-IX.
Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022  продовжений строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Цей Указ затверджений  Законом України від 22.05.2022 № 2263-IX.
Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022  продовжений строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Цей Указ затверджений  Законом України від 15.08.2022 № 2500-IX.
Указом Президента України від 07.11.2022 № 757/2022  продовжений строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Цей Указ затверджений  Законом України від 16.11.2022 № 2738-IX.
Так, згідно з  статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII  (в редакції станом на час виникнення спірних відносин) (далі -  Закон № 389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону 389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.
Згідно з пунктом 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 № 1455  (в редакції станом на час виникнення спірних відносин), перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Так,  статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку  та  мобілізацію" від 21.10.93 № 3543-XII  (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) (далі  Закон- № 3543-XII) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Із вищевказаного слідує, що станом на час виникнення спірних у справі, що розглядається правовідносин, в Україні діяв воєнний стан та було оголошено загальну мобілізацію, а тому конституційне право громадян України на вільне залишення території України обмежувалось законодавством.
Пунктами 2 та 12 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.95 № 57 (в редакції станом на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни, крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи. У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.
Пунктом 2-6 Правил № 57 передбачено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої  статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку  та  мобілізацію".
Отже, нормою пункту 2-6 Правил № 57 право на перетин державного кордону поширено, окрім осіб, перелік яких прямо передбачено пунктами 2-1 та 2-2 цих Правил, і на інших осіб, які є військовозобов`язаними, однак не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Проте із цього правила встановлено винятки і ці винятки поширено на осіб, визначених, у тому числі, в абзаці другому ч. 3  ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку  та  мобілізацію".
Згідно абзацу 2 частини третьої  статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку  та  мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII, призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 01.10.2021 здійснює навчання в якості здобувача ступеню з юридичних наук у Віденському університеті (узгоджені семестри: зимовий семестр 2021, літній семестр 2022, зимовий семестр 2022), що підтверджується довідкою про підтвердження навчання (зворот а.с. 20).
Згідно довідки № 2545 від 15 липня 2022 року, що видана ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 відповідно до  статті 17 пункту 9 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"  має право на відстрочку від призову на строкову військову службу. Заперечень щодо його виїзду з України у встановленому порядку для продовження навчання за кордоном немає (а.с. 13).
У посвідченні про приписку до призовної дільниці позивача міститься відмітка про те, що такий знятий з обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 до 15.01.2023 (а.с. 12).
Колегія суддів звертає увагу, що процедури надання відстрочки від призову на військову службу та надання права на перетин державного кордону в умовах воєнного стану є різними за змістом правовими процедурами. Наявність в позивача права на відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації не гарантує йому беззаперечного права на перетин державного кордону.
Отже, суд першої інстанції правильно зазначив, що позивач станом на 25.09.2022 не підлягав призову на військову службу (мав право на відстрочку) під час мобілізації, однак дійшов помилкового висновку про наявність в останнього права на перетин державного кордону України відповідно до п. 2-6 Правил № 57.
Тобто, незважаючи на те, що позивач не підлягає призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 2 ч. 3  ст. 23 Закону № 3543-XII, що підтверджується відповідною довідкою та відміткою у військово-обліковому документі позивача, він не має права на перетин державного кордону на виїзд з території України в умовах воєнного стану, оскільки п. п. 2-6 Правил № 57 встановлено пряме обмеження щодо виїзду за межі території України особам, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації на особливий період у відповідності до абзаців 2-8 ч. 3  ст. 23 Закону № 3543-XII.
Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм, суд апеляційної інстанції дійшов переконання, що спірне рішення відповідача про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 25.09.2022, яким ОСОБА_1 відмовлено в перетині державного кордону на виїзд з України, є правомірним.
Крім того, апеляційний суд зазначає, що спірне рішення відповідача має разовий характер і вичерпало свою дію фактом його виконання, тому за наявності на те законних підстав, які дійсно надають право на перетин державного кордону на виїзд з України, оскаржуване рішення відповідача жодним чином не створить перешкод для перетину позивачем кордону України.
Суд першої інстанції не звернув на вказані обставини належної уваги, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства  (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 1  ст. 317 КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, дійшов помилкових висновків щодо наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.
За таких обставин колегія суддів вважає правильним скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову.
Керуючись статтями  243,  308,  311,  315,  317,  321,  322,  329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) задовольнити.
Скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року у справі № 260/4026/22 та ухвалити постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Р. Й. Коваль  	
Повне судове рішення складено 30.03.2023.