Номер провадження: 22-ц/813/3864/23 
Справа № 522/16735/16-ц
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Воронцова Л. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого                Воронцової Л.П. (суддя-доповідач),
суддів:                        Ігнатенко П.Я., 
                               Склярської І.В. 
за участю секретаря: Кузьміч Г.Р. 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2022 року в справі за заявою ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення, за позовом Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про виселення,
ВСТАНОВИВ:
       У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про відстрочку виконання рішення суду, просить відстрочити виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.02.2017 року про його виселення та членів його сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , з квартири АДРЕСА_1 до настання події, яка передбачена п.5-2 розділу 6 «Прикінцеві положення» ЗУ «Про іпотеку», закінчення тридцятиденного строку після скасування воєнного стану. 
       Заява мотивована тим, що на час воєнного стану не підлягає виконанню рішення суду відповідно до п. 5-2 Розділу VI “Прикінцеві положення” ЗУ “Про іпотеку”, у частині виселення мешканців із житлових будівель та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти. (ст. 40 Закону) 
       Ухвалою суду від 14 жовтня 2022 року заяву ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення залишено без задоволення.
       Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначив, що суд першої інстанції зробив неправильні висновки, які не відповідають обставинам справи.
       Зазначає, що в якості додатку до заяви, ним було надано рішення Приморського районного суду від 20.02.2017 року по справі № 522/16735/16-ц, в якому є вказівка на заочне рішення цього ж суду від 09.09.2010 року у справі №2-4929/10, яке набрало законної сили, і згідно до якого в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № K4H0GA00000012 від 21.02.2006 року в розмірі 437 532,51 доларів США звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 та прийнято рішення про виселення, таким чином виселення його та його родини здійснюється в порядку ст. 40 ЗУ “Про іпотеку”, а саме виселення з житлових приміщень переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти. 
       Вказує на те, що норма матеріального права, яка підлягала застосуванню при вирішенні даного питання є п. 5-2 VI “Прикінцеві положення” ЗУ “Про іпотеку”, згідно до якої, у період дії в Україні воєнного стану, надзвичайного стану та у 30ти денний строк після його припинення або скасування зупиняється дія ст. 40 у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку. 
       Просив скасувати ухвалу, постановити нове рішення, яким задовольнити його заяву про відстрочку виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.02.2017 року. 
       Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до суду не надходив.
       В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з`явилися, про дату і час, місце розгляду справи були належним чином повідомлені, заяв про відкладення розгляду справи не надходило, тому колегія суддів вважає можливим справу розглядати у відсутність сторін, в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України. 
        Заслухавши суддю-доповідача,  дослідивши матеріали справи, та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновкущо апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
        Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09.09.2010 р. у справі № 2-4929/10, яке набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № К4Н0GА00000012 від 21.02.2006 р. в розмірі 437532,51 дол. США звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом його продажу банком з укладенням від імені відповідача ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, а відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. 
        Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.02.2017 року (справа №522/16735/16-ц) виселено ОСОБА_1 разом з неповнолітнім ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 65)
       Старшим державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Поляковим В.В. постановою від 15.08.2022 відкрито виконавче провадження з приводу виконання виконавчого листа №522/16735/16-ц.(а.с. 82) 
       Відповідно до частини 1 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
       Частиною 3 статті 435 ЦПК України визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
       Відповідно до частини 4 зазначеної статті вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
       У частині першій статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
       З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що відстрочка виконання рішення суду може бути застосована судом у виняткових випадках, що створюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.
       Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
       При вирішенні заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до статті 435 ЦПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
       Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2019 року у справі № 2-55/10 провадження № 61-46129св18.
       Також у постанові Верховного Суду у складі у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного від 19 грудня 2018 року у справі № 264/2548/16-ц провадження № 61-629св18 вказано, що відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначені нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання такого додаткового строку до повного виконання рішення суду.         Надання строку для відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.
       Відмовляючи у задоволені заяви ОСОБА_1 , суд виходив з того, що дані норми не розповсюджуються на правовідносини, що склалися між сторонами, адже в даному випадку є рішення про виселення осіб, а не рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, наслідком чого є виселення.
       Колегія суддів повністю погодитися з висновком суду не може, з наступних підстав. 
       Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»  розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнено пунктом 5-2, за яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».
       Статтею 40 ЗУ “Про іпотеку” {Щодо зупинення дії статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти) див. пункт 5-2 розділу VI} передбачено, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. {Частина друга статті 40 із змінами, внесеними згідно із Законом № 3795-VI від 22.09.2011}
       Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що виселення ОСОБА_1 і членів його сім`ї із квартири неможливе в силу положень Закону № 2120-ІХ від 15.03.2022 року, як норми прямої дії, і підстави для звернення заявника у порядку Розділу VI ЦПК України — процесуальні питання з виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) — відсутні. 
        З огляду на зазначене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, судове рішення зміні, у частині підстав відмови у задоволенні його заяви про відстрочку виконання рішення суду. 
       Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384 ЦПК України, суд
                       ПОСТАНОВИВ: 
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
       Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2022 року змінити, виклавши у редакції мотивувальної частини даної постанови.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції – Верховного Суду.
Головуючий  Л.П.Воронцова
Судді :  П.Я. Ігнатенко 
                                        І.В. Склярська 
       Повний текст постанови складено 12 січня 2023 року.