ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 р. 	Справа № 480/12510/21	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.08.2022, головуючий суддя І інстанції: О.М. Кунець, м. Суми, повний текст складено 12.08.22  по справі № 480/12510/21 за позовом               ОСОБА_1 до              Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області ,              Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області                      про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просить суд визнати протиправним та скасувати рішення № 183450016394 від 24.05.2021 Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (зі змінами) як працівнику зайнятому на роботах зі шкідливими та важкими умовами праці по Списку № 1; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (зі змінами) пенсію на пільгових умовах за Списком № 1 починаючи з 19.05.2021 року.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду  від 27.06.2022 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залучено до участі у справі в якості співвідповідача.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду  від 12.08.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 24.05.2021 за №183450016394 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, код ЄДРПОУ 21108013) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 19.05.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020по справі 1-5/2018 (746/15) та п. "а" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" та прийняти рішення по суті заяви від 19.05.2021 з урахуванням правової оцінки, наданої судом по даній справі.
У задоволенні інших вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, код ЄДРПОУ 21108013) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 454,00 грн.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Герцена, 10, м. Хмельницький, 29000, код ЄДРПОУ 21318350) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 454,00 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області,  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що Законом України від 03.10.2017 №  2148-VIII "Про внесення змін до          деяких  законодавчих актів          України щодо підвищення пенсій"           з 01.01.2018 введено          в дію статтю          114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка          визначає порядок призначення пенсій за          віком          на пільгових          умовах          за Списками          № 1 та № 2. Тому, статті 13          та 14 Закону          України "Про пенсійне забезпечення" втратили чинність. Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що станом на дату звернення          про призначення          пенсії          за віком на пільгових умовах згідно Списку№ 1          позивачка досягла віку 45 років,          враховуючи          п. 1 ч.          2 ст.114 Закону 1058-IV необхідний вік для призначення пенсії за віком          на пільгових          умовах згідно           Списку № 1          становить 50 років. 
Зазначає, що          жодних рішень щодо неконституційності ст. 114 Закону №1058-VII Конституційним Судом України не приймалось.          Таким          чином          право          на пенсію за          віком          на пільгових          умовах, згідно чинної статті 114 Закону № 1058-VII, позивачка           набуде  при досягненні віку 50 років. Стверджує, що у спірних правовідносинах, які          розглядаються          у          даній          справі,  на          момент звернення           ОСОБА_1            не досягла 50 років,          відтак          посилання          суду першої          інстанції на          зразкову справу № 360/3611/20 від          03.11.2021          є          безпідставним.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  переглянувши справу за наявними у ній доказами та    перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах  доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 19.05.2021 ОСОБА_1  звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумськый  області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.
На час звернення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до  Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області  за призначенням пенсії їй виповнилося 45 років і вона мала загальний страховий стаж роботи 32 роки 8 місяців 15 днів, у тому числі пільговий стаж на роботах за Списком № 1 -  10 років 3 місяці 1 день.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.05.2021.
За результатами розгляду заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийняло рішення №183450016394 від 24.05.2021, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 у зв`язку із недосягненням нею пенсійного віку, який згідно з частиною 2 статті 114 Закону №1058-ІV у редакції, чинній на день її звернення за призначенням пенсії, становив 50 років.
          Як вбачається з вказаного рішення, страховий стаж ОСОБА_1 становив 32 роки 8 місяці 15 днів, в тому числі пільговий стаж по Списку № 1 становить 10 років 3 місяці 1 день. 
Позивачка вважає протиправною відмову органів Пенсійного фонду у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1,  а тому звернулася до суду з вказаним позовом.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не застосував більш сприятливий закон, який передбачає право позивача на обумовлену попередньою роботою пільгову пенсію, проте застосував закон, який позбавляє зазначеного права, отже діяв всупереч вимог верховенства права.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Згідно з пунктом а статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (№1788-XII) в редакції, чинній до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VІІІ:
- на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VІІІ, який набув чинності 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом а статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (№1788-XII) вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.
При цьому, одночасно запроваджено правила поетапного збільшення показника вікового цензу за якими, жінки, дати народження яких припадали, зокрема, на період з 01 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року набували право на пенсію по досягненню 50 років.
Слід зазначити, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017  № 2148-VIII, текст Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (№1058-IV) доповнений, зокрема, статтею 114.
Так, згідно п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (№ 1058-IV) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 45 років - які народилися по 31 березня 1970 року включно; 45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року; 46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року; 46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року; 47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року; 47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року; 48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року; 48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року; 49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року; 49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року; 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.
У силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 №2148-VIII наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.
Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом а статті 13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 року та пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.
Правила згаданих законів були повністю уніфікованими (ідентичними).
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року №213-VIII.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина 2 статті 14, пункти б - г статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення Конституційного Суду застосуванню підлягають стаття 13, частина 2 статті 14, пункти б - г статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Отже, з 23.01.2020   в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме:
- пункт а статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та
- пункт 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017.
Відносно позивачки правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за пунктом а статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 , та 50 років за пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.
Відповідачами під час вирішення питання про призначення пенсії застосовано  пункт 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII, а тому зроблено висновок, що заявниця має досягнути 50 років для призначення пенсії.
Водночас, колегія суддів уважає, що в межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивачку закону, а саме положенням пункту а статті 13 Закону № 1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.
Такі аргументи відповідають правовим висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20.
В даному судовому рішенні у зразковій справі №360/3611/20 суд вказав на наявність колізії між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Закону №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах.
Також, суд у зразковій справі №360/3611/20 зазначав, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України). У цьому випадку, за висновками суду у зразковій справі №360/3611/20, застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Таким чином, Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням свого правового висновку, викладеного в постанові від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56), зауважила, що застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.
При цьому, слід звернути увагу на те, що у справах "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та № 37943/06, рішення від 14.10.2010) та "Серков проти України" (заява №39766/05, рішення від 07.07.2011) Європейський суд з прав людини дійшов висновку що:
- по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника;
- по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування;
- по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону".
В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.
Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.
За вказаних обставин, такі обов`язкові умови для призначення пенсії на пільгових умовах як досягнення певного віку та наявність стажу роботи, мають застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі №1-5/2018 (746/15), виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування вищевказаних норм права створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Враховуючи частину 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та № 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 у справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05),   найбільш сприятливим для позивачки є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 45 років.
Колегія суддів акцентує увагу, що   у даному спірному випадку мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на користь заявниці.
Так, ОСОБА_1 на момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії від 19.05.2021 досягла 45 річного віку та мала загальний страховий стаж роботи більше 32 років, в тому числі пільговий стаж по Списку № 1 становить більше 10 років, тобто мала необхідний пенсійний вік та достатньо необхідного як страхового, так і пільгового стажу (не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах), тобто відповідала всім умовам, визначених Законом № 1788-ХІІ як необхідні для призначення пенсії на пільгових умовах.
Отже, з урахуванням наведеного вище нормативно-правового обгрунтування, колегія суддів відхиляє доводи заявника апеляційної скарги про те, що статті 13          та 14 Закону          України "Про пенсійне забезпечення" втратили чинність та те, що жодних рішень щодо неконституційності ст. 114 Закону №1058-VII Конституційним Судом України не приймалось.
В даному випадку Рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Суд встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII. Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах, що має вирішуватися в правому полі на користь людини.  Від так послання заявника апеляційнї скарги на те, що Конституційним Судом України  не приймалося рішень щодо неконституційності ст. 114 Закону №1058-VII не спростовує висновків суду про те, що  позивачка має право на призначення пенсії за нормами Закону №1788-ХІІ, та  таке право має бути реалізоване з урахуванням    Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.
В апеляційній скарзі відповідач стверджує, що посилання суду першої інстанції на зразкову  справу № 360/3611/20 від 03.11.2021 є безпідставним, оскільки момент звернення ОСОБА_1  не досягла 50 років,          що є однією з ознак           зразкової          справи, які обумовлюють типове застосування          норм          матеріального права.
З цього приводу колегія зазначає, що в зразковій справі № 360/3611/20 надавалася правова оцінка правомірності відмови в призначенні пенсії за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, зайнятість у яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах з підстав того, що жінка, яка звертається за призначенням пенсії, має досягнути 55 років замість 50 років. В цій справі, що розглядається, вирішується питання призначення пенсії  за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, зайнятість у яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, з підстав того, щопозивачка  має досягнути 50 років замість 45 років.
Водночас нормативне-правове підгрунття та мотиви, з яких суд виходив у зразковій справі № 360/3611/20, задовольняючи позовні вимоги, та в цій справі № 480/12510/21 є ідентичними та стосуються наявності колізій між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Від так висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20, є обов`язковими для врахування відповідно до ст. 242 КАС України.
Інші доводи заявника апеляційної скарги, в тому числі щодо помилковості  одночасного застосування          обох          способів захисту порушеного права - визнання          спірного акта          нечинним           та          скасування          такого акта, колегія суддів відхиляє, оскільки в даному випадку судом рішення органу Пенсійного фонду про відмову в призначенні пенсії судом не визнавалося нечинним. Колегія суддів акцентує увагу відповідача, що визнання рішення нечинним та визнання рішення протиправним і його скасування-  це різні правові наслідки за результатами розгляду справи.
На підставі викладеного вище, колегія суддів погоджується з з висновком суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області   № 183450016394 від 24.05.2021, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з посиланням на недосягнення ОСОБА_1 50-річного пенсійного віку, визначеного пунктом 1 частини 2  статті 114 Закону №1058-ІV, є протиправним, а тому має бути скасовано в судовому порядку.
При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що ані позивачем, ані відповідачем -   Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області, не оскаржується рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання останнього повторно розглянути заяву ОСОБА_1  від 19.05.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020по справі 1-5/2018 (746/15).
Враховуючи те, що апеляційний розгляд справи відбувається за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та виключно в межах тих доводів, що ним заявлені в апеляційній скарзі, колегія суддів позбавлена можливості надати правову оцінку висновкам суду першої інстанції в частині зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області   повторно розглянути заяву про призначення пенсії, оскільки це може призвести до погрішення становища тієї особи, що подала апеляційну скаргу, що суперечить принципам апеляційного перегляду, за відсутності згоди позивача на заміну відповідача.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.               
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.               
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: "а", "б", "в", "г" пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області  залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 12.08.2022 по справі № 480/12510/21  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий 	
Судді	   	В.В. Катунов    І.М. Ральченко