11.01.23
22-ц/812/85/23
Справа № 472/42/20                           Головуючий у 1-й інстанції Чаричанський П. О.
Провадження № 22ц/812/85/23                 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.

П О С Т А Н О В А
 
Іменем України
11 січня 2023 року                                                                м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючої: Ямкової О. О.,
суддів: Колосовського С. Ю.,  Локтіонової О. В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу
за апеляційною скаргою 
Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС»
(надалі - ТОВ «ФІНФОРС»)
на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 15 вересня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Чаричанського П. О. у смт Веселинове Миколаївської області зі складанням його повного тексту 23 вересня 2022 року, по справі
за позовом 
ТОВ «ФІНФОРС» до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А: 

У січні 2022 року ТОВ «ФІНФОРС» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 9 874 грн заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за процентами за користування кредитом та пенею, що виникла в період користування позичальницею кредитними коштами, наданими Товариством з обмеженою відповідальністю «СС Лоун» (далі - ТОВ «СС Лоун»). 
В обґрунтування позову зазначав, що 6 грудня 2019 року між позичальницею ОСОБА_1 та ТОВ «СС Лоун» за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи та у відповідності до Правил надання коштів у кредит, розміщених на сайті ТОВ «СС Лоун», укладено електронний кредитний договір №725520-А в розмірі 4 000 грн шляхом зарахування на платіжну картку позичальниці, строком на 29 календарних днів зі сплатою 1,65 процентів на день за користування кредитом, прострочених процентів за такою ж ставкою, які нараховуватимуться протягом 30 днів, та пені в розмірі 1,65 процентів від суми загального розміру наданого кредиту на день у разі порушення зобов`язань, яка не може нараховуватись більше 30 днів та перевищувати 50 % загального розміру наданого кредиту.
Між тим, в порушення умов договору позичальниця не погасила у визначений строк суму основного кредиту та проценти за користування кредитом, та не звернулась за пролонгацією договору, а тому у ТОВ «СС Лоун» виникло право вимагати повернення основного боргу та процентів за користування кредитом з урахуванням пені. 
5 лютого 2020 року між ТОВ «СС Лоун» та позивачем укладено договір факторингу, за умовами якого кредитор відступив позивачу право вимоги за кредитним договором №725520-А від 6 грудня 2019 року на загальну суму 9 874 грн.
У відзиві на позовну заяву відповідачка вважала позовну заяву не обґрунтованою, та такою що не підлягає задоволенню.
Вказувала, що наведені позивачем копії листування та роздруківок з інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «СС Лоун» не свідчать про укладення нею кредитного договору з ТОВ «СС Лоун», а також проходження нею реєстрації на сайті та верифікації своєї платіжної карти. 
Заперечувала укладення кредитного договору посилаючись на ті обставини, що в матеріалах справи відсутні докази належності їй телефонного номеру мобільного зв`язку на який прийшло повідомлення з одноразовим цифровим ідентифікатором цифрового підпису, застосування цього ідентифікатору саме відповідачкою та відсутність повного номеру платіжної картки, емітованої через АТ КБ «Приватбанк», що не дозволяє встановити її належність відповідачці. 
Посилалась на відповідну судову практику.
Звернулась до суду з клопотанням про витребування від оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл» відомостей про належність телефонного номеру НОМЕР_1 , та від позивача оригіналу кредитного договору.
Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 лютого 2022 року клопотання відповідачки задоволено, ухвалено про витребування від оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл» відомостей про належність телефонного номеру НОМЕР_1 , та від позивача оригіналу кредитного договору №725520-А від 6 грудня 2019 року.
Заперечуючи на відзив, позивач надав письмові пояснення вважаючи доводи відзиву необґрунтованими, а позовну заяву такою, що підлягає задоволенню.
Відповідачка, діючи через свого представника звернулась з додатковими поясненнями заперечуючи доводи позивача.
Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 15 вересня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено за допомогою належних та допустимих доказів, що підписання електронного кредитного договору відбулося електронним цифровим підписом, належним ОСОБА_1 , в тому числі і через разовий цифровий ідентифікатор з використанням зазначеного позивачем номеру телефона, належності цього номеру телефона позивачці та здійснення перерахунку кредитних коштів саме на її платіжну картку, а тому підстави для задоволення позову відсутні.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на те, що рішення суду прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
На думку представника позивача висновок суду про відсутність підстав вважати укладеним кредитний договір між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 зроблений внаслідок невстановлення судом дійсних прав та обов`язків сторін, які обумовлені укладенням кредитного договору в електронній формі, шляхом його підписання відповідачкою з використанням одноразового цифрового ідентифікатора.
Зазначав, що фіксування кредитної історії ТОВ «Українським бюро кредитних історій» на додаток до усіх наданих доказів також підтверджує укладення кредитного договору, а повідомлення оператора мобільного зв`язку про відсутність відомостей про закріплення телефонного номеру не спростовує його.
Вважав надані ним докази на підтвердження обґрунтування позовної заяви допустимими та належними, а тому зазначав про наявність підстав для задоволення пред`явленого позову. 
На апеляційну скаргу відповідачкою надано відзив, у якому вона вважала її доводи необґрунтованими, а рішення суду таким, що відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, разом із запереченнями щодо долучення письмових доказів.
Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 20 грудня 2022 року та 9 січня 2023 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні врегульовані положеннями Закону України «Про електронну комерцію», яким встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 вищевказаного Закону зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми)про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
З матеріалів справи вбачається, що у період 2019 року ТОВ «СС Лоун», як фінансовою установою, яка здійснює кредитування та відповідно до ліцензії проводить діяльність із надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту (а.с.10-13), у публічному просторі розміщені заявки на укладення кредитного договору (оферта), що є публічною пропозицією (офертою) у розумінні статей 641, 644 ЦК України на укладення з товариством договорів позики на умовах, що ним встановлені та розміщені на його сайті, як кредитора, і застосовуються у разі подання фізичною особою заявки на сайті кредитора з обранням умов та їх схвалення кредитором за допомогою відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), яка сформована на сайті кредитора та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті.
Відповідно до заявки від 6 грудня 2019 року про ознайомлення та прийняття умов кредитного договору, яка є невід`ємною частиною оферти, та подана відповідачкою ОСОБА_1 , останньою підтверджено про її ознайомлення та прийняття (акцептування) пропозиції на укладення кредитного договору на умовах надання займу ТОВ СС «Лоун», а також достовірність внесених нею анкетних даних в електронному кабінеті шляхом підписання даного акцепту одноразовим ідентифікатором кодом смс-повідомлення, а саме ОСОБА_1 введено код НОМЕР_2 із зазначеного нею в заявці номеру телефону НОМЕР_1 (а.с.29-36).
Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Таким чином та у відповідності до вищенаведених положень Закону «Про електронну комерцію» між ТОВ «СС Лоун» та позичальницею ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 725520-А за заявкою в електронній формі на суму 4 000 грн, строком на 29 календарних днів зі сплатою відсотків в розмірі 1,65 процентів на день за користування кредитом у відповідності до пунктів 2.1., 2.2. кредитного договору, з продовженням нарахування процентів протягом наступних 30 днів у разі несплати на суму несплаченого кредиту у відповідності до пункту 5.4. договору, та пені в розмірі 1,65 процентів від суми загального розміру наданого кредиту на день у разі порушення зобов`язань, яка не може нараховуватись більше 30 днів та перевищувати 50 % загального розміру наданого кредиту, що також відповідає змісту паспорту кредиту (п.п.8.3, 8.4). Договором визначено реальну річну процентну ставку 602,25% та загальну вартість кредиту (а.с.35-43).
Цього ж дня вказана сума позики була перерахована відповідачці на платіжну картку на підставі укладеного договору доручення №ФБ 309/05 від 25 травня 2016 року , що підтверджується відповіддю ТОВ «Платежі онлайн» (а.с.47-53).
Заперечуючи проти ідентифікації та верифікації себе, як позичальниці, відповідачка зазначала про відсутність доказів на підтвердження належності саме їй даного номеру телефону, з якого підписана заявка на отримання позики, а також платіжної картки, яка відкрита у АТ КБ «ПриватБанк», та на яку перераховані кредитні кошти. 
Ці доводи враховані судом першої інстанції та покладені в основу судового рішення про відмову у задоволенні позову, ґрунтуючись на відповіді оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл» про відсутність відомостей щодо закріплення вказаного на сайті кредитора телефонного номеру за ОСОБА_1 (а.с.132).
Між тим, на переконання колегії суддів суд першої інстанції до таких висновків дійшов безпідставно, зокрема з урахуванням можливості використання цього номеру телефону відповідачкою, так як на час укладення кредитного договору він обслуговувався знеособлено.
З доданої позивачем анкети та фотографії відповідачки ОСОБА_1 , крім того вбачається, що саме вона пройшла повну процедуру верифікації та на підтвердження своєї особи сфотографувалась з своїм паспортом під час заповнення заявки ( а.с.199зв).
Не є слушними і доводи відповідачки про недоведення представником позивача достовірності обставин на підтвердження укладення з нею кредитного договору, переведення та отримання нею кредитних коштів, які спростовані не лише встановленими апеляційним судом обставинами справи, а ще є такими, що суперечать пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24 травня 1995 року №88, де вказано, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, і включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Згідно цьому Положенню та пункту 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що: первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Тому на виконання вищевказаних норм закону та в обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем надано суду документи щодо підтвердження надання кредиту позичальниці, які складені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме: кредитний договір, який містить підписи обох сторін і в кредитних правовідносинах є первинним бухгалтерським документом; картку рахунку № НОМЕР_3 за період з 6 грудня 2019 року по 5 лютого 2020 року щодо наданої суми кредиту; інформаційні довідки про проведені транзакції здійснені за допомогою сервісу Platon, згідно Договору доручення № ФБ 309/05 від 25 травня 2016 року з ТОВ «Платежі онлайн» (а.с.45, 53).
Доказів протилежного матеріали справи не містять, та ці відомостей, які надані позивачем суду, відповідачкою в силу положень статей 12, 81 ЦПК України не спростовано.

За наведених обставин у справі колегія суддів вважає встановленим, що саме відповідачка ініціювала укладення договору з ТОВ «СС Лоун», маючи доступ до відкритої та повної інформації, розміщеної на офіційному сайті товариства у відкритому доступі для невизначеного кола осіб, через особистий кабінет на вебсайті цього кредитора подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту шляхом натискання кнопки «Створити заявку», після чого кредитор надіслав відповідачці за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який вона використала для підтвердження підписання кредитного договору (а.с.34).
Верховний Суд у постанові від 7 жовтня 2020 року під час розгляду справи №127/33824/19 зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20.
Між тим, суд першої інстанції на зазначене увагу не звернув, та виклав зміст вищенаведеного судового рішення ВС від 7 жовтня 2020 року вибірково, без врахування його повного змісту та викладених на підставі цього правових висновків.
За положеннями статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, в тому числі в частині права позикодавця на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Відповідно до положень статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Відповідно до статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За розрахунком кредитора відповідачка належним чином не виконувала умов договору та своєчасно кредитні кошти, отримані нею від ТОВ «СС Лоун» не повернула, внаслідок чого станом на 5 лютого 2020 року у неї склалася заборгованість на загальну сумі 9 874 грн, з яких 4 000 грн основного боргу, 1 914 грн заборгованості за процентами, а також 1 980 грн. заборгованості за простроченими процентами та 1 980 грн. пені (а.с.44).
Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За такого, колегія суддів вважає встановленим, що відповідачкою за допомогою електронного кредитування отримано 4 000 кредитних коштів, які не повернуті кредитору, та не сплачені за їх користування проценти у відповідності до умов договору за встановлений строк, за 29 днів користування кредитними коштами за узгодженою ставкою 1,65% на день, на загальну суму 1 914 грн.
Що стосується нарахування кредитором прострочених процентів за порушення строків повернення кредитних коштів, то слід врахувати правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якими визначається, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.
За такого нараховані проценти за ставкою 1,65% за кожен день прострочення зобов`язання після закінчення строку дії договору задоволенню не підлягають, хоча і узгоджені з позичальницею у пункті 5.4. кредитного договору.
Крім цього за умовами кредитного договору, пункту 8.3 передбачена сплата позичальником на користь кредитора пені, що відповідає положенням частини 1 статті 611 ЦК України, яким визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, позичальник повинен сплатити на користь кредитора неустойку (пеню чи штраф), яка нараховується у відповідності до статей 549-551 ЦК України у межах дії договору.
Відтак, з відповідачки на користь кредитора слід стягнути узгоджену суму пені у розмірі 1 980 грн.
5 лютого 2020 року між ТОВ «СС Лоун» та позивачем укладено договір факторингу №40071779-36, за змістом якого кредитор (клієнт) відступив фактору право вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 , внаслідок чого позивач, як правонаступник кредитора звернувся з цим позовом до позичальниці, яка прострочила виконання (а.с.54-61)
Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку про доведеність позивачем за допомогою належних доказів обставин справи, які підтверджують укладення з відповідачкою кредитного договору з погодженням усіх суттєвих умов, які надані позивачем до матеріалів справи, зокрема, процентів, пені, та вважає висновок суду першої інстанції, який зроблено ним за цими обставинами, помилковим.
Таким чином рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове у відповідності до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, яким позов задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНФОРС» 4 000 грн заборгованості за кредитом, 1 914 грн заборгованості за процентами за користування кредитом та 1 980 грн пені. В частині стягнення заборгованості за простроченими процентами відмовити.
У відповідності до положень статті 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог ТОВ «ФІНФОРС» слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНФОРС» 1 814 грн 80 коп. судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції та 2 722 грн 21 коп. за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ТОВ «ФІНФОРС» задовольнити частково. 
Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 15 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення вимог ТОВ «ФІНФОРС» про стягнення заборгованості за кредитом, процентів та пені, та відмовити у стягненні прострочених процентів за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНФОРС» заборгованість в загальній сумі 7 894 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4 000 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 1 914 грн та пенею в розмірі 1980 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНФОРС» 1 814 грн 80 коп. судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції та 2 722 грн 21 коп. за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча                                                                О. О. Ямкова
Судді                                                                           С. Ю. Колосовський 
О. В. Локтіонова