П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 березня 2023 р.	м.Одеса	Справа № 420/14890/22	
Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г.В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача–Шляхтицького О.І.,
суддів:Семенюка Г.В.,Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення   Одеського окружного адміністративного суду   від    30.12.2022 по справі №  420/14890/22 за позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного  управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області   про зобов`язання вчинити певні дії, –

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2022 року позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 30.08.2022 року №155950013980 про відмову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) у призначенні дострокової пенсії за віком, як матері особи з інвалідністю з дитинства;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна,83, код ЄДРПОУ: 20987385) призначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), дострокову пенсію за віком, як матері особи  з інвалідністю з дитинства з 24.06.2022, відповідно до п.3 частини першої ст.115 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на підставі заяви про призначення пенсії від 24.06.2022 та наданих документів.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у зв`язку з досягненням позивачкою 57 років 24.06.2022 та наявності  страхового стажу 22 роки 11 місяців 3 дні  вона звернулася з письмовою заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про призначення  її дострокової  пенсії, як матері особи з інвалідністю з дитинства. Заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.  Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 01.07.2022 позивачу призначена дострокова  пенсія за віком як матері особи  з інвалідністю з дитинства з 24.06.2022, відповідно до п.3 частини першої ст.115 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
Однак, через  місяць Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області рішення  про призначення  дострокової  пенсії за віком  переглянуто  та прийнято  рішення від 30.08.2022 року за №155950013980 про відмову у призначенні пенсії. Підставою  для відмови позивачу у призначенні пенсії  відповідач зазначає  відсутність документа про  визначення дитини  особою з інвалідністю з дитинства  або дитиною з інвалідністю до 6 років, або висновок лікарсько- консультативної комісії, про те, що вона  мала  медичні показання для визначення її дитиною з інвалідністю. З даним рішенням  органу Пенсійного фонду позивач не згодна, вважає його таким, що порушує її права на отримання пенсії, а тому звернулася до суду з вказаним позовом.
Від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому  відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що позивач завернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення пенсії згідно з  ст.115 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Згідно наданих документів сина позивача ОСОБА_2 визнано особою з інвалідністю 17.07.1997 року, тобто  після досягнення ним 6 років, що виключає право на пенсію згідно норм п.3 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Відповідно до п. 4.2 Порядку №22-1, розгляд документів, наданих для призначення пенсії ОСОБА_1 провадився за принципом “екстериторіальності”. За результатами розгляду заяви позивача  рішенням №155950013980 від 30.08.2022 року відмовлено ОСОБА_1 в призначені дострокової пенсії відповідно до п.3 ст.115 розділу ХІV Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у зв`язку з відсутністю документа про визнання дитини особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю до 6 років, або висновку лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визначення її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку. 
Від Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області відзиву на позовну заяву до суду не надходило.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 30 грудня 2022 року  відмовив у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі вказує, що рішення судом першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
Апелянтка, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
–  суд першої інстанції не врахував, що Законом України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для призначення дострокової пенсії за віком, як матері дитини  інваліда, не передбачена вимога про те, що інвалідність дитини інваліда з дитинства повинна наставати саме до 6 років.

Обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_1 . З часу народження ОСОБА_2 тяжко хворів, встановлений діагноз “Сахарний діабет, І типу, тяжке протікання, акгіопатія сітчатки, енурез”, що підтверджується випискою із історії розвитку дитини, виданої міською дитячою лікарнею  м. Ізмаїла до Київського  інституту ендокринології та виданої  КНП Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області “Ізмаїльський міський центр ПМСД”, довідкою інституту ендокринології  та обміну речовин ім. В. П. Комісааренка №158.
З липня 1997 року ОСОБА_2 встановлено статус інваліда з дитинства у віці 7 років, що підтверджується висновком МСЕК.
24.06.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з досягненням 57 років та наявності страхового стажу 22 роки 11 місяців 3 дні, звернулася з письмовою заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про призначення її дострокової пенсії,  як матері особи з інвалідністю з дитинства.
Пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для  призначення  (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі-Порядок №22-1) визначено, що заява на призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр). Після реєстрації заяви та скасування  документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію та відповідно до п.4.3 Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Відповідно до п.4.2 Порядку №22-1 розгляд документів, наданих для призначення пенсії  позивачу провадився за принципом “екстериторіальності”.
За результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийняло рішення №155950013980 від 30.08.2022 про відмову ОСОБА_1  в призначенні дострокової  пенсії відповідно  до п.3 ст.115 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, у зв`язку з відсутністю документа про визнання дитини особою з інвалідністю з дитинства або дитиною  з інвалідністю до 6 років, або висновку лікарсько – консультаційної комісії про те, що він мав медичні показання для визначення її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку.
Також повідомлено позивачку  про відсутнє право на призначення дострокової пенсії як матері тяжко хворої дитини, якій не встановлена інвалідність, оскільки дитина була визнана особою з інвалідністю з дитинства з 17.07.1997 по теперішній час. 
Позивач, не погоджуючись з    відмовою/рішенням    Пенсійного органу та вважаючи його протиправним, звернулась з цим позовом до суду за захистом своїх порушених прав.
Отже встановлено, що спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості відмови Пенсійного органу у призначенні позивачу пенсії на підставі пункту 3 частини першої статті 115 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV від 09.07.2003 (надалі - Закон №1058- ІV).
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що подані позивачкою медичні документи не містять належних доказів, що її син до шести років мав захворювання та які підтверджують настання інвалідності у дитини до шестирічного віку, відповідний висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина позивача мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку позивачем до заяви про призначення пенсії не надано. 
За таких обставин суд першої інстанції робить висновок, що позивачка не має права на призначення дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства, оскільки вона не надала Управлінню ПФУ висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку”.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 115 Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Закон №1058-IV), право на призначення дострокової пенсії за віком мають  жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.
Отже, право на дострокову пенсію за віком мають матері, які виховали інвалідів з дитинства до шестирічного віку (після досягнення матір`ю 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу).
За змістом наведеної норми однією з обов`язкових умов для призначення дострокової пенсії за віком є виховання до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства.
Загальний підхід до змістовного наповнення поняття “особа з інвалідністю” на момент виникнення спірних відносин установлювався статті 2 Закону України “Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні, а також статті 1 Закону України “Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні”. Зокрема, такий статус могла мати особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Відповідно до абзацу 3 статті 1 Закону України “Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні” дитина з інвалідністю - це особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Визначення терміну “інвалід з дитинства” не міститься ані в Законі України “Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні”, ані в Законі України “Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю”.
При цьому за змістом абзацу 2 пункту 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності. Згідно з пунктом 14 цього Положення причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до вісімнадцятирічного віку.
Зі змісту пункту 3 частини першої статті 115 Закону №1058-ІV вбачається, що пільга, пов`язана зі зменшенням жінкам пільгового віку та страхового стажу, установлювалася лише тим матерям інвалідів з дитинства та дітей інвалідів до 16 років, які виховували їх за підтвердженого стану інвалідності на момент досягнення дитиною 6 років.
Отже, для призначення пенсії на підставі Закону №1058-ІV має значення не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку, оскільки виховання дитини-інваліда у віці до 6 років створює для жінки більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, наслідком якої є отримання заробітної плати і страхового стажу, що зумовлюється сплатою страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Непрямим підтвердженням цього є встановлена частиною 6 статті 179 Кодексу законів про працю України можливість надання жінці в обов`язковому порядку відпустки без збереження заробітної плати у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Натомість, за відсутності медичних показань до догляду за дитиною жінка не матиме можливості перебувати у такій відпустці і має прийняти рішення про вихід на роботу або припинення трудових відносин з роботодавцем.
Відповідно до частини 12 статті 7 Закону України “Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні” Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджується Кабінетом Міністрів України. Серед повноважень лікарсько-консультативних комісій, визначених Положенням про лікарсько-консультативну комісію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 року № 917, визначено надання висновку, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.
Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженим постановою  правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1 і зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за №1566/11846 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020р. №25-1, яка чинна з 16.03.2021р., далі – Порядок №22-1) в абзаці одинадцятому підпункту 5 пункту 2.1 установлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю (при призначенні пенсії згідно з абзацом першим пункту 3 частини першої статті 115 Закону).
Пунктами 2.17, 2.18 Порядку №22-1 визначено, що при призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.
Визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акту огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).
Тобто такий висновок дає можливість опосередковано підтвердити факт догляду матері за дитиною, яка мала право на отримання статусу дитини-інваліда до досягнення шестирічного віку, як це передбачено положеннями Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Таким чином, апеляційний суд, як і суд першої інстанції дійшов висновку, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком  у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 330/2181/16-а, Верховним Судом в постанові від 19.10.2020 у справі № 510/475/17.

Доводи апеляційної скарги.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянтки, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено статус інваліда з дитинства з 17.07.1997 року тобто, у віці 7 років 09 місяців, що підтверджується висновком МСЕК, а безстроково визнано інвалідом з дитинства 05.10.2009, що підтверджується  довідкою  до акту огляду МСЕК від серії 2 -18 ОВ №091945.
Тому умовою для призначення апелянтці пенсії згідно з пунктом 3 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV є надання нею при зверненні до пенсійного органу висновку лікарсько-консультаційної комісії про те, що її син ОСОБА_2 мав медичні показання для визнання його  дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку.                  
Пенсійний орган у рішенні про відмову у призначенні пенсії від 30.08.2022 № 155950013980  акцентує уваги на тому, що останнім прийнято рішення відмовити ОСОБА_1  у призначенні пенсії відповідно Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю документа про визнання дитини особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю до 6 років, або висновку лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визначення її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку. 
Колегія суддів зазначає, що апелянтка не позбавлена права повторно звернутися до пенсійного органу  щодо призначення дострокової пенсії за віком, як матері дитини інваліда з дитинства, із  висновком лікарсько-консультаційної комісії, що її дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.
Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2022 року по справі № 420/14890/22  – залишити без змін.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Шляхтицький О.І.	
Судді	    	Домусчі С.Д.    Семенюк Г.В.