Номер провадження: 22-ц/813/1834/23 
Справа № 2-2949/10
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Таварткіладзе О.М., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря - Власенко С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.06.2021 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

До Приморського районного суду (м. Одеси) 02.10.2009 року надійшов позов ОСОБА_2 , пред`явлений до ОСОБА_1 , який уточнив 10.02.2010 р. (а.с.37) за яким просив стягнути із відповідача грошову суму у розмірі 33 725 дол. США. В обґрунтування заявлених вимог вказував, що 13 січня 2009 року відповідачка отримала від нього в позику грошову суму у розмірі 10000 (десять тисяч) доларів США, які зобов`язалась повернути до кінця травня 2009 року, про що нею була складена розписка. Проте, у передбачений строк борг не повернула, на пропозиції про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не реагує, зустрічі уникає, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з дійсним позовом.
Заочним рішенням Приморського районного суду (м. Одеси) від 25 березня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено в повному обсязі.
Ухвалою суду від 12.10.2020 року заочне рішення Приморського районного суду (м. Одеси) від 25.03.2010 року - скасовано, справу призначено до розгляду на 16.11.2020 року.
Через неявку сторін розгляд справи неодноразово відкладався.
Ухвалою суду 09.03.2021 року було відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Алфєєва Дмитра Миколайовича про забезпечення доказів шляхом призначення судової почеркознавчої експертизи по справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.06.2021 року позовні вимоги  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 13.01.2009 року у загальній сумі 33 725 дол.США (тридцять три тисячі сімсот двадцять п`ять дол.США), з яких:
-заборгованість по сплаті суми позики - 10 000 дол. США;
-проценти за користування позикою - 23 725 дол. США.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду 29.07.2021 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої апелянт просить - скасувати зазначене рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення. 

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було необгрунтовано відмовлено в призначенні судової почеркознавчої експертизи.
Апелянт наголошує, що питання про витребування доказів, а саме оригіналу розписки від 13.01.2009 року ставилося представником відповідача проте було проігноровано судом.
Оригінал розписки від 13.01.2009 року, що є єдиним доказом у справі, копія якої була надана позивачем на підтвердження укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору позики, не досліджувався судом. 
Також судом першої інстанції 29.06.2021 року було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою представника відповідача.
Щодо порушень судом першої інстанції норм матеріального права, апелянт вказує, що розписка, що міститься в матеріалах справи не є договором позики в розумінні норм ЦК України.
Також наголошує на тому, що суд першої інстанції помилково стягнув відсотки за користування позикою.
У даній справі позивач не міг нараховувати відсотки за договором позики після травня 2009 року, оскільки право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики.
Апелянт вказує, що виходячи із характеру спірних правовідносин, у цій справі в першу чергу підлягала встановленню обставина, чи виконана розписка від 13.01.2009 року відповідачкою, а без встановлення цих обставин рішення не може вважатись законним та обгрунтованим.
Разом з апеляційною скаргою представником ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення доказів шляхом призначення по справі судової почеркознавчої експертизи та її проведення доручити експертам Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз. На розгляд та вирішення експерта поставити наступні питання
- Чи виконано текст документу (розписки від 13 січня 2009 року) ОСОБА_1 чи іншою особою?
-Чи виконано підпис від імені особи ОСОБА_1 у документі (розписки від 13 січня 2009 року), тією особою, від імені якої він зазначений чи іншою особою?
Зобов`язати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) надати до Одеського апеляційного суду у справу №2-2949/10 оригінал розписки від 13.01.2009 року підписану від імені відповідача ОСОБА_1 для проведення судової почеркознавчої експертизи.

23 листопада 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.06.2021 року - без змін.
При цьому посилаючись на те, що як випливає з умов розписки та норм чинного законодавства України, відповідачка взяла на себе зобов`язання - до дня повернення основної суми заборгованості в розмірі 10 000 доларів США сплачувати позивачу відсотки в розмірі 65 доларів США за кожен день користування вказаними коштами. На даний час позика не повернута, а отриманими коштами відповідачка продовжує користуватися, відповідно нарахування процентів за період з 14.01.2009 року по 14.01.2010 року в розмірі 23 725, 00 доларів США - є таким, що відповідає договору позики та фактичним обставинам справи.
Твердження про те, що судом першої інстанції не було досліджено оригінал розписки спростовується матеріалами справи.
Щодо твердження представника відповідачки про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині відмови у задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, вказує, що це не є доцільним та такі дії сторони відповідача лише приведуть до затягування розгляду справи.

Також 23.11.2021 року на адресу Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 було подано заперечення на заяву про забезпечення доказів.
Так, на думку позивача, фактично дії відповідачки спрямовані лише на те, щоб відтермінувати негативні наслідки майнового характеру в результаті розгляду справи по суті.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.09.2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.06.2021 року - відмовлено.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.06.2021 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - залишено без руху. Роз`яснено апелянту, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, суддею буде прийняте процесуальне рішення передбачене ст. 357 ЦПК України.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.10.2021 року провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.06.2021 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики було відкрито.
Розгляд справи призначено на 03 листопада 2022 року о 11:15 год.
19 вересня 2022 року представником  ОСОБА_2 - адвокатом Малеванчук Ігорем Володимировичем було подано клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 22.09.2022 року на 09:30 год. в режимі відеоконференції за допомогою програмного комплексу "EasyCon" (електронна адреса для здійснення підключення за допомогою ЕЦП та обліковий запис: ІНФОРМАЦІЯ_1 , т.: НОМЕР_3 ).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.09.2022 року клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Малеванчука Ігора Володимировича про проведення судового засідання, призначеного на 03.11.2022 року на 11:15 год. в режимі відеоконференції за допомогою програмного комплексу "EasyCon" (електронна адреса для здійснення підключення за допомогою ЕЦП та обліковий запис: ІНФОРМАЦІЯ_1 , т.: НОМЕР_3 ) було задловолено.
28 лютого 2023 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Алфєєва Д.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обгрунтовано тим, що представник відповідача здійснює волонтерську діяльність в гуманітарному штабі Одеської війської адміністрації та 02.03.2023 року буде знаходитись за межами України.
Так, вказана цивільна справа перебуває в провадженні апеляційного суду з вересня 2021 року та упродовж цього часу справу було неодноразово відкладено.
Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.
Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду. 
Вказана цивільна справа тривалий час перебуває в проваджденні апеляційного суду, учасникам справи була надана можливість реалізувати свої процесуальні права з доведення своєї позиції по справі, вони реалізували свої процесуальні права ще до введення державою карантину.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, тривалий розгляд справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, освідомленість учасників справи про розгляд справи, колегія суддів ухвалила відхилити клопотання представника апелянта  ОСОБА_1 - адвоката Алфєєва Д.М. про відкладення розгляду справи. Справу розглянути за відсутності її учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 13 січня 2009 року ОСОБА_1 взяла в борг у позивача грошову суму у розмірі 10000 (десять тисяч) доларів США, які зобов`язалась повернути до кінця травня 2009 року, і про що була складена розписка (а.с.5).
Розпискою встановлено, що за кожен день, користування зазначеною сумою Відповідач повинен сплачувати позивачу відсотки у розмірі 65 (шістдесят п`ять) дол. США (а.с.5) та які він зобов`язався сплатити протягом 2-х місяців після віддачі основного боргу.
Оригінал розписки був наданий представником позивача у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції для огляду. 
Однак, Відповідач на порушення своїх зобов`язань у встановлений строк позику не повернув, проценти не сплачує та до теперішнього часу (більше 11 років) за будь-який спосіб уникає зустрічі з позивачем.
Зазначене не спростовано стороною відповідача належними та допустимими доказами.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти за договором позики ОСОБА_1 у повному обсязі не повернула. З огляду на викладене, відповідач повинен нести відповідальність за невиконання зобов`язання за цим договором.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, із договорів та інших правочинів.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
У відповідності з вимогами ст. ст. 525, 526, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, визначеному договором і одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
За змістом частин 1,2 статті 207 і частини другої статті1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.
Складена ОСОБА_1 розписка засвідчує як укладення в письмовій формі договору позики так і отримання останньою зазначеного в ній розміру позики.
При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. На підставі вказаних обставин, суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позову і стягнення з відповідача суми позики.
ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів того, що виконала зобов`язання згідно боргової розписки.
Отже, факт укладення договору позики та реальність цього договору відповідачем не спростовано, оскільки в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Відповідач таку презумпцію не спростував, договір позики недійсним не визнано, його безгрошовість беззаперечними доказами не доведена (стаття 1051 ЦК України).
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду не спростовують.
За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості оскарженого судового рішення спростовуються матеріалами справи.
При цьому суд врахував усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
Європейський суд з прав людини вказав, що міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.06.2021 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 03 березня 2023 року.

Головуючий:                                                                         О. В. Князюк

Судді:                                                                                  С.О. Погорєлова

                                                                                О.М. Таварткіладзе