ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2023 року                            м. Дніпро                         Справа №  908/1960/18
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва  І.М. ( доповідач ),
суддів:                       Орєшкіної Е.В., Березкіної О.В..                                                                                                              
секретар судового засідання: Манець О.В.

за участю представників:
від позивача:     Бондар І.М. - адвокат
від відповідача:Рисін О.О. - адвокат 

розглянувши у відкритому судовому засіданні  
в режимі відеоконференції апеляційну скаргу
апеляційну скаргу LRS GmbH (ЛРС ГмбХ) 
на рішення Господарського суду Запорізької області від 14.12.2020 у справі № 908/1960/18 
( суддя Корсун В.Л. )
за позовною заявою: 
Товариства з обмеженою відповідальністю "Огнеупор-Індустрія", 
м. Запоріжжя
до відповідача: 
The company "LRS GmbH" ( Компанія ЛРС  ГмбХ )
Федеративна Республіка Німеччина, Енгельскирхен
про стягнення 60 100,00 євро, 
що за курсом НБУ еквівалентно 1 986 166,77 грн.

ВСТАНОВИВ:

1.        Короткий зміст позовних  вимог.

До Господарського суду Запорізької області звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Огнеупор-Індустрія" з позовною заявою про стягнення з The company "LRS GmbH" – 60 100,00 євро заборгованості за контрактом від 29.01.2018 р. № 29/01/2018, що за розрахунком Позивача за курсом НБУ станом на 26.09.2018 р. еквівалентно 1 986 166,77 грн..
Позовні вимоги ТОВ "Огнеупор-Індустрія" обґрунтовано ст. ст. 3, 193, 365 ГПК України, ст. ст. 1, 5. 43, 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", ч. 1 ст. 509, ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, а також неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань за контрактом від 29.01.2018 р. № 29/01/2018 в частині оплати виконаних Позивачем робіт за актом приймання від 29.03.2018 р. на загальну суму 60 100,00 євро та відповідно до виставленого рахунку від 29.03.2018 р. № 2 на вказану суму.

2.      Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у  справі.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 14.12.2020 р. у справі № 908/1960/18 позов задоволено частково. Стягнуто з The company "LRS GmbH" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Огнеупор-Індустрія"  - 60 100 євро 00 євроцентів, що за розрахунком за курсом НБУ станом на 26.09.2018 р. еквівалентно 1 986  165,93 грн. основного боргу та 29  792,47  грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

3.              Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Відповідач (LRS GmbH) звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить: прийняти дану апеляційну скаргу LRS GmbH на рішення Господарського суду Запорізької області від 14.12.2020 р. по справі № 908/1960/18 до розгляду та задовольнити її в повному обсязі; прийняти постанову, якою рішення Господарського суду Запорізької області від 14.12.2020 р. по справі № 908/1960/18 скасувати в повному обсязі, в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Огнеупор-Індустрія" до The company LRS GmbH про стягнення 60 100,00 євро, що за курсом НБУ еквівалентно 1 986 166,77 грн. відмовити в повному обсязі; на підставі ст. 129 ГПК України стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Огнеупор-Індустрія" на користь LRS GmbH судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1 295 євро та інші судові витрати, що будуть понесені The company LRS GmbH при розгляді даної справи в суді апеляційної інстанції.

4.          Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
     Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, що рішення суду першої інстанції було прийняте з порушеннями норм процесуального права, зокрема ч.ч. 1, 3 ст. 2, ст. 7, ч. 4 ст. 11, ст. ст. 13, 14, 15, 76-78, 86 ГПК України, а також ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що стало причиною прийняття незаконного рішення по справі. Так, не прийняття судом першої інстанції доказів, які надавалися Відповідачем та відхилення клопотань Відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи та зупинення провадження у справі з огляду на закриття підготовчого провадження у справі, при цьому прийняття частини доказів Позивача вже після закриття провадження у справі ( митні декларації, договір оренди з «ЛОЗА КЗ», пропусків на території АМКР, договору між відповідачем та АМКР та інше ), хоча Позивач мав всі можливості надати дані докази разом з позовною заявою у 2018 р., або до закриття підготовчого провадження 02.04.2019 р., свідчать про порушення судом першої інстанції, як принципу змагальності сторін, та і принципу пропорційності, який є одним із елементів верховенства права, який згідно з рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 р. № 3-рп/2012 означає, що заходи, передбачені у нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею.
При цьому Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не були враховані доводи Відповідача про те, що ним не укладався спірний Контракт та додаткові угоди до нього та не підписувався акт виконання робіт від 29.03.2018 р. ( в англійському варіанті тексту - 29.12.2018 р. ) та не перевірені шляхом призначення по справі судової почеркознавчої експертизи підписів з боку Відповідача - його генерального директора Александра Фріза не дивлячись на те, що дані підписи навіть візуально мали значні відмінності.
Також судом першої інстанції не було надано правової оцінки доказу, який Відповідач встиг подати до Господарського суду Запорізької області разом з клопотанням від 04.12.2020 р. тільки на німецькій мові, зазначаючи, що йому потрібен час для перекладу даного доказу. Належно завірена копія даного документу з перекладом на українську мову додається до даної апеляційної скарги. Як видно з даних Кельнської торгівельно-промислової палати в 2018 році жодних інших поставок обладнання чи товарів від імені LRS, крім зазначених в корнеті № DE 1012/18К  від 07.09.2018 р., з території Німеччини на територію України чи з України не поставлялося та не поверталося на ім`я Відповідача, а тому даний доказ спростовує твердження Позивача про те, що Позивачем на його адресу поставлялося обладнання для проведення робіт за спірним Контрактом.
Водночас, на думку Скаржника, суд першої інстанції фактично в даному випадку виступив експертом, що володіє спеціальними знаннями, а саме без проведення судової почеркознавчої експертизи по копіям документів, зміг встановити, що спірний Контракт, додатки до нього та інші документи, що нібито підтверджують виконання умов спірного Контракту були підписані генеральним директором LRS Александром Фрізем та володів в достатньому обсязі російською та англійською мовами, щоб прийти до висновку, що підписуючи акт виконаних робіт Александр Фріз та Олександр Блохін достатньо володіли саме російською мовою, а недостатньо англійською, а тому треба враховувати саме ті дані, які були зазначені в тексті, який був складений на російській мові і не враховувати текст на англійській мові.
Скаржник наголошує на тому, що LRS GmbH є юридичною особою, яка зареєстрована відповідно до законодавства Німеччини, а отже волевиявлення від імені LRS GmbH має право здійснювати тільки її Генеральний директор, яким з 25.07.2016 р. є Александр Фріз, а отже волевиявлення LRS на укладання вищезазначеного Контракту та додаткових угод до нього могло бути здійснене тільки шляхом підписання їх від імені LRS Александром Фрізом або іншою уповноваженою ним особою на підставі довіреності. Проте, як видно з Контракту № 29/01/2018 від 29.01.2018 р., Специфікації № 1 до даного Контракту, Додаткової угоди № 1 від 29.03.2018 р, Додаткової угоди № 2 від 23.04.2018 р., Акту виконаних робіт від 29.03.2018 р. на них під прізвищем Александр Фріз міститься підпис, який належить іншій особі, ніж Александр Фріз, що свідчить про те, що даний правочин від LRS GmbH укладав не його виконавчий орган - Генеральний директор Александр Фріз. У разі підтвердження даних обставин шляхом проведення судової почеркознавчої експертизи по даній справі, було б встановлено, що дані документи не були підписані з боку Відповідача його виконавчим органом - Генеральним директором Александром Фрізем, а отже і не підлягали б для застосування норми ЦК та ГК України, які були застосовані судом першої інстанції при вирішенні даної справи, та які регулюють договірні відносини між сторонами, а підлягали б застосування норми ст. ст. 203, 215 ЦК України, відповідно до яких повинні регулюватися відносини за правочином який не був підписаний з боку Відповідача уповноваженою особою, тобто стосовно укладання якого не було волевиявлення Відповідача.
Скаржник зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції були прийняті ухвали, які не оскаржуються окремо від рішення суду, але з якими не згодний Відповідач, які в подальшому вплинули на прийняте судом рішення по справі та заперечення на які, Відповідач включає до даної апеляційної скарги. Так, Скаржник вважає, що наявність прямої норми в ГПК України ( ч. 7 ст. 174 ГПК України ), яка забороняє суду першої інстанції повторно повертати зустрічну позовну заяву після скасування ухвали про її повернення апеляційним судом і відверте нехтування суддею Корсун В.Л. не тільки приписів постанови Центрального апеляційного господарського суду від 10.11.2020 р., а і прямих норм ГПК України було більше ніж достатньою підставою для заявлення Відповідачем відводу даному судді та її задоволення при об`єктивному та неупередженому її розгляді Господарським судом Запорізької області. 
Крім того, надавши додатковий строк сторонам для подання доказів по справі, господарський суд фактично прийняв докази надані Позивачем, а в задоволенні клопотання Відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи відмовив, не дивлячись на ті обставини, що Відповідач не мав фізичної можливості заявити дане клопотання на стадії підготовчого провадження по даній справі та з огляду на те, що відзив по справі відповідача був прийнятий до розгляду судом першої інстанції без будь-яких обмежень.
Відтак, на думку Скаржника, неповне з`ясування всіх обставин справи, що мали суттєве значення для її вирішення, обґрунтування рішення суду на підставі обставин, які суд вважав встановленими, порушенням норм матеріального та процесуального права України і положень Конвенції про основоположні права та свободи людини, свідчить про незаконність даного судового рішення суду першої інстанції, яке в обов`язковому порядку підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення по справі про відмову в задоволенні позову ТОВ "Огнеупор-Індустрія".
Від Скаржника надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи Висновку судово-медичного графологічного експерта FTS Forensische Text -und Schriftanalysen GmbH  Клауса М. Мюллера та врахувати при прийнятті постанови по справі № 908/2130/20. Так, Скаржник вважаємо, що даний висновок є додатковою підставою для витребування у Позивача оригіналів вищезазначених Контракту, додаткових угод до нього, акту виконаних робіт та листів, які нібито були підписані з боку Александра Фріза та призначення і проведення по справі судової почеркознавчої експертизи відповідно до вимог ГПК України.
Скаржник зазначає, що вже після ухвалення рішення судом першої інстанції по справі та в зв`язку з відмовою Господарським судом Запорізької області призначити по даній справі судову почеркознавчу експертизу, 15.01.2021 р. на замовлення LRS GmbH, дипломованим спеціалістом по державному адмініструванню FTS Forensische Text -und Schriftanalysen GmbH, судово- медичним графологічним міжнародним експертом паном Клаусом М. Мюллером на підставі наданих відповідачем фотокопій спірного Контракту № 29/01/2018 від 29.01.2018 р., додаткових угод до нього та Акту виконаних робіт (Акт остаточної здачі-прийому виконаних робіт по Договору № 29.01.2018 від 29.01.2018 р. ) від 29.03.2018 р. ( в англійському тексті дата 29.12.2018 р. ), які були зроблені представником Відповідача під час ознайомлення з матеріалами справи № 908/1960/18, було складено Висновок експерта щодо експертизи почерку генерального директора LRS GmbH  Александра Фріза на вищезазначених документах та зроблено висновок, що всі п`ять підписів, що містяться на зазначених документах найбільш ймовірно не є справжніми. Також, даним міжнародним судовим експертом зазначено, що вищий ступінь ймовірності може бути засвідчений тільки після дослідження оригіналів даних документів, але при дослідженні оригіналів ймовірність правильності гіпотези експерта є великою, що наведено в графіку, що міститься в даному висновку.
Також, Скаржником було заявлене клопотання про призначення по справі судову почеркознавчу експертизу оскільки генеральний директор LRS Александр Фріз не підписував жодного з документів, що були долучені до матеріалів справи Позивачем і на яких нібито міститься підпис Александра Фріза, то для з`ясування питання чи дійсно дані документи були підписані від імені Відповідача його Генеральним директором Александром Фрізем можливо лише шляхом застосування спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, тобто шляхом призначення та проведення по даній справі судової почеркознавчої експертизи. Враховуючи те, що на стадії розгляду даної справи в суді першої інстанції Відповідачу було відмовлено в задоволенні клопотання про призначення по даній справі судової почеркознавчої експертизи, про що заперечення на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 14.12.2020 р. окремо включені до апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції по даній справі, Відповідач змушений повторно звернутися з даним клопотанням вже до суду апеляційної інстанції і просити суд апеляційної інстанції призначити по даній справі судову почеркознавчу експертизу.
У відповіді на відзив, LRS GmbH повністю не погоджується з аргументами, викладеними Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу та з новими доказами, які Позивач просить суд долучити до матеріалів справи. Так, докази, які Позивач просить апеляційний суд долучити до матеріалів справи, а саме пояснення АМКР та додані до них копію рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду України від 27.12.2019 р. по справі № 79/2019, а також роздруківки тимчасових перепусток, по-перше, не мають відношення до даної справи, оскільки підтверджують виконання умов Договору № 3870 від 27.12.2017 р., укладеного між АМКР і LRS, який не є предметом позовних вимог Позивача по даній справі, по-друге, Позивач не наводить жодних переконливих доказів того, що починаючи з жовтня 2018 р., коли була подана ним позовна заява по даній справі до Господарського суду Запорізької області, він не міг надати даних доказів, або витребувати їх у АМКР чи АМКР відмовив йому у наданні даних доказів. Крім того, ухвалою Господарського суду Запорізької області від 14.12.2020 р. по даній справі Позивачу було відмовлено у поновлені строків для подання доказів до матеріалів справи № 908/1960/18 серед яких є, в тому числі, докази, які Позивач разом з даним відзивом намагається вже подати до апеляційного суду, а саме копії відповіді Дніпровської митниці Держмитслужби за № 7508021/28/13/100074 від 19.10.2020 р. на запит адвоката Штабовенко Д., копії відповіді АМКР № 14-1136 від 23.10.2020 р. на запит адвоката Губорєва К.С„ копії заяви директора ТОО «Лоза КЗ» Казанцева Д.Р. від 26.10.2020 р..
LRS GmbH вважає, що відсутні підстави для долучення до матеріалів справи доказів, які Позивач просить долучити до матеріалів справи на стадії апеляційного розгляду, оскільки частина з них існувала на момент розгляду даної справи в суді першої інстанції, але Позивач не скористався своїм правом їх витребувати і надати, або залучити АМКР в якості третьої особи по даній справі на своїй стороні, а частина доказів вже надавалася ним на стадії розгляду даної справи по суті в суді першої інстанції і не була прийнята судом першої інстанції ( ухвала Господарського суду Запорізької області від 14.12.2020 р.), або такі докази були розглянуті і відхилені судом першої інстанції ( рішення Господарського суду Запорізької області від 14.12.2020 р.) і Позивачем не оскаржена ні дана ухвала суду першої інстанції від 14.12.2020 р., ні рішення суду першої інстанції від 14.12.2020 р. в частині відхилення наданих Позивачем доказів, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні законні підстави для прийняття даних доказів і врахування їх при розгляді даної справи за апеляційною скаргою Відповідача і в рамках вимог цієї апеляційної скарги.
Про застосування принципу доктрини venire contra factum proprium, зу думкою Відповідача можливо говорити, коли в рамках даної справи будуть досліджені підписи особи, яка підписала даний спірний Контракт і інші документи від імені LRS і висновком судової почеркознавчої експертизи буде підтверджено, що дані підписи були зроблені Фрізом А., а не іншою невідомою особою.
Заперечення Позивача проти клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи, Відповідач вважає необгрунтованими та такими, що не можуть бути підставою для відмови в задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи підписів генерального директора LRS GmbH. Також, Відповідач просить відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Огнеупор-Індустрія" у визнанні поважними причин для долучення до матеріалів справи № 908/1960/18 доказів, які були надані ним разом з відзивом на апеляційну скаргу.
Від Скаржника надійшло клопотання про визнання причини пропуску строку подачі доказу поважними та прийняття доказу по справі № 908/1960/18 - копію висновку судового експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Ніколайчук Тетяни Василівни № 3207-21 від 20.09.2021 р. за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у господарській справі № 908/2130/20.
В обгрунтування свого клопотання, Скаржник вказує на те, що в рамках розгляду справи № 908/2130/20 вже після зупинення провадження по справі № 908/2130/20 було проведено судову почеркознавчу експертизу і висновком судовою експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Ніколайчук Тетяни Василівни № 3207-21 від 20.09.2021 р.. було однозначно встановлено, що всі підписи на Контракту № 29/01/2018 від 29.01.2018 р.. Специфікації № 1 до Контракту № 29/01/2018 від 29.01.2018 р.. на сторінці 2 Додаткової угоди № 1 від 29.03.2018 р. до Контракту № 29/01/2018 від 29.01.2018 р. на сторінці 2 Додаткової угоди № 2 від 23.04.2018 р. до Контракту № 29/01/2018 від 29.01.2018 р., на Акті виконаних робіт від 29.03.2018 р. (в англійському варіанті тексту - 29.12.2018 р.), у листі на адресу ООО «ОГНЕУПОР-ИНДУСТРИЯ» вих. № 17 від 15.02.2018 р. виконані не Александром Фрізем, а іншою особою. Оскільки даний доказ має значення для вирішення даної справи, адже підтверджує, що Контракт № 29/01/2018 від 29.01.2018 р.. стягнення заборгованості за яким є предметом по даному спору, та всі інші документи, які нібито були складені від імені LRS GmbH не підписувалися  генеральним директором, яким на той час був Александр Фріз, а Відповідач не міг раніше надати даний доказ з поважних причин, оскільки судом першої інстанції по даній справі було відмовлено в проведенні судової почеркознавчої експертизи і вона була проведена тільки в рамках розгляду справи № 908/2130/20, то відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України, цей випадок є винятковим, відповідач не міг його надати раніше з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Від Скаржника надійшли письмові пояснення, в яких зазначається, що Відповідач по даній справі неодноразово вказував, що він не укладав спірною Контракту та додаткових угод до нього і не виконував його умов, проте постановою Центрального апеляційного господарського суду від 17.01.2023 р. по справі № 908/2130/20 було частково встановлено інше і поки вона залишається чинною. LRS хоча і не погоджуючись постановою Центрального апеляційного господарського суду від 17.01.2023 р. по справі № 908/2130/20, поважає її і приймає обставини встановлені нею, а саме те, що умови даного Контракту є обов`язковими для LRS, а отже, вважає, що таким чином з набранням чинності постановою Центрального апеляційного господарського суду від 17.01.2023 р. по справі № 908/2130/20 спір по даній справі не є підсудним господарському суду Запорізької області і не може в подальшому по суті розглядатися в судах України, оскільки відповідно до положень п. 12.1 Контракту є підсудним МКАС при ТПП України. 

5.      Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.    
Від ТОВ "Огнеупор-Індустрія" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.
Зокрема, Товариство посилається на те, що Позивач виконав будівельні роботи та 29.03.2018 р. між Позивачем та Відповідачем підписано акт виконаних робіт на суму             60 100,00 євро. Відповідач як Підрядник здав роботи Замовнику - ПАТ «АрселлорМіттал Кривий Ріг», які останнім були прийняті про, що між ними підписано акт приймання будівельних робіт № 01/03/18 від 29.03.2018 р. на суму 214 000,00 євро. Відповідно до рішення Міжнародного Комерційного Арбітражного Суду ( далі – МКАС ) від 27.12.2019 р. у справі № 79/2019 з ПАТ «АрселлорМіттал Кривий Ріг» на користь Відповідача - ЛРС було стягнуто 228 061,69 євро за виконанні будівельні роботи. Зазначені обставини було повідомлено ПАТ «АрселлорМіттал Кривий Ріг», Господарському суду Запорізької області, як третьою особою при розгляді справи № 908/2130/20, за позовною заявою Відповідача у даній справі до Позивача про визнання контракту та додаткових угод до нього недійсними. Відповідно, Позивач вважає за можливе клопотати суду про долучений до матеріалів справи пояснень ПАТ «АрселлорМіттал Кривий Ріг» разом з доданими до них документами, що подані ним у справі № 908/2130/20. Поважність неподання такого доказу до суду першої інстанції обумовлено його відсутністю та отриманням його позивачем тільки у лютому 2021 р..
Крім того, у відзиві Товариство посилається на те, що попри отримання від Замовника будівельних робіт за рішенням МКАС грошових коштів у розмірі 228 061,69 євро, Відповідач вирішив не розраховуватись з Субпідрядною організацією у зв`язку чим, Позивач звернувся до суду. Таким чином, враховуючи вищенаведепі норми чинного законодавства та встановлений факт невиконання The company «LRS GmbH» грошових зобов`язань перед ТОВ «Огнеупор-Індустрія», судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто з Відповідача заборгованість.
Товариство просить суд застосувати при розгляді даної справи принципи доктрини venire contra factum proprium ( заборони суперечливої поведінки ), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» ( ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці ). Адже, Відповідач своєю поведінкою, займає взаємовиключні позиції, зокрема, щодо, з однієї сторони, неукладеності контракту з ТОВ «Огнеупор-Індустрія», та з іншої виконання цього договору реальними діями, а саме направленням ТОВ «Огнеупор-Індустрія» обладнання для виконання нібито неукладеного контракту.
Крім того, Товариство зазначає про те, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», який був генеральним замовником будівельних робіт, підтверджується, що саме Позивач здійснив: Капітальний ремонт III розряду газоочистки ДП-9. Розробка, поставка, монтаж, футерування горна, фурмені зони, наплічників і шахти доменної печі на об`єкті ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Відповідь Кельнської торгівельно-промислової палати від 12.11.2020 р., в якій як зазначає Апелянт відсутнє обладнання за спірним контрактом, може свідчити лише проте, що: а) Відповідач не задекларував вказану господарську операцію у Німеччині; б) вказав його іншу назву; в) дана відповідь стосується тимчасового ввезення товару на територію Німеччина для відповідача. Разом з цим, окрім підписів на кожному документі, що не визнає Відповідач, наявний відбиток печатки компанії LRS GmbH. В той же час, Відповідач не надає жодних доказів та не наводить жодних міркувань або доводів щодо протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, не надано також доказів, звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки. Таким чином, за умови наведеного, Позивач вважає, що проведення у справі судової експертизи є необгрунтованим та буде слугувати безпідставному зупиненню провадження у справі.

6.      Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду ( колегія суддів у складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. ( доповідач ), судді - Антонік С.Г., Широбокова Л.П. ) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою The company LRS GmbH (Компанія ЛРС ГмбХ) на рішення Господарського суду Запорізької області від 14.12.2020 р. у справі № 908/1960/18; розгляд справи призначено на 04.03.2021 р..
У судовому засіданні 04.03.2021 р. оголошено перерву до 30.03.2021 р..
За розпорядженнями керівника апарату суду від 30.03.2021 р., у зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Антоніка С.Г. - члена колегії, відповідно до пункту 2.4.6. Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 2 від 08.10.2018 р. зі змінами, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого для розгляду справи № 908/1960/18 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Орєшкіна Е.В., Широбокова Л.П.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.03.2021 р. означеною колегією суддів прийнято апеляційну скаргу The company LRS GmbH (Компанія ЛРС ГмбХ) на рішення Господарського суду Запорізької області від 14.12.2020 р. у справі № 908/1960/18 до свого провадження.
У судовому засіданні, яке відбулось 30.03.2021 р. судом оголошено перерву до   14.04.2021 р..
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.04.2021 р. заяву LRS GmbH (ЛРС ГмбХ), про зупинення провадження у справі задоволено. Зупинено провадження за апеляційною скаргою LRS GmbH (ЛРС ГмбХ) на рішення Господарського суду Запорізької області від 14.12.2020 р. у справі № 908/1960/18 до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 908/2130/20, що знаходиться в провадженні Господарського суду Запорізької області.
14.03.2022 р.,  у зв`язку зі припиненням повноважень судді Подобєда І.М., відповідно до ст. 123 Закону України “Про судоустрій та статус суддів” по справі № 908/1960/18 визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Кощеєв І.М., судді Орєшкіна Е.В., Березкіна О.В..                             
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.03.2022 р., колегією суддів у складі: головуючий суддя Кощеєв І.М., судді Орєшкіна Е.В., Березкіна О.В., апеляційну скаргу LRS GmbH (ЛРС ГмбХ) на рішення Господарського суду Запорізької області від 14.12.2020 р. у справі № 908/1960/18 прийнято до свого провадження.                                                        
Від Позивача до суду надійшла заява про поновлення розгляду справи, у зв`язку з усуненням обставин, що викликали його зупинення.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.01.2023 р. поновлене апеляційне провадження відкрите за апеляційною скаргою LRS GmbH (ЛРС ГмбХ) на рішення Господарського суду Запорізької області від 14.12.2020 р. у справі № 908/1960/18. Розгляд справи призначено на 02.03.2023 р..
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.03.2023 р. задоволене клопотання представника Відповідача, розгляд апеляційної скарги LRS GmbH (ЛРС ГмбХ) на рішення Господарського суду Запорізької області від 14.12.2020 р. у справі № 908/1960/18 відкладено на 30.03.2023 р..
Від Відповідача надійшло чергове клопотання про відкладення розгляд справи № 908/1960/18 на більш пізніший строк для надання можливості LRS GmbH надати Центральному апеляційному господарському суду результати розгляду Верховним Судом по справі № 908/2130/20 клопотання LRS GmbH про усунення недоліків касаційної скарги LRS GmbH на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.01.2023 р. по справі № 908/2130/20 та клопотання LRS GmbH про зупинення дії постанови Центрального апеляційного господарського суду від 17.01.2023 р. по справі № 908/2130/20.
Присутній у судовому засіданні в режимі відеоконференції представник Відповідача підтримав своє клопотання.
Присутній у судовому засіданні в режимі відеоконференції представник Позивача заперечив проти чергового відкладення розгляду апеляційної скарги, наполягаючи на її розгляду по суті.
Розглянувши   вказане клопотання, судова колегія не знаходить підстав для задоволення    клопотання Відповідача про чергове відкладення розгляду апеляційної скарги з   урахуванням такого.
Судом врахований принцип ефективності судового процесу, який  діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також враховано положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено,  що справа має бути розглянута судом  у  розумний строк.
Матеріали   справи   містять обсяг відомостей достатній для   розгляду   апеляційної скарги.
У   рішеннях Європейського суду   з   прав людини   у справах   "Ryabykh v.Russia"   від   24.07.2003 р., "Svitlana Naumenko v. Ukraine"   від   09.11.2014 р. зазначено,   що   право на справедливий   судовий розгляд,   гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись   у   світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. "Розумність" строку визначається окремо для кожної   справи.   Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників   судового   процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду   у   справі "G. B. проти Франції"), тощо. Отже, поняття "розумний строк" є оціночним, суб`єктивним фактором,   що   унеможливлює визначення конкретних строків   судового розгляду справи,   тому потребує нормативного встановлення.
Роль національних суддів полягає   у   швидкому та ефективному розгляді   справ   ( &51 рішення Європейського суду   з   прав людини   від   30.11.2006 р.   у   справі "Красношапка проти України").
А отже,   у зв`язку з   недопущенням затягування судового процесу, що може привести до порушення вимог ст. 256 ГПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., учасником якої є Україна, стосовно права кожного на   розгляд   його   справи   упродовж розумного строку, колегія суддів відмовляє   у   задоволенні   клопотання   про   чергове відкладення розгляду справи.
У судовому засіданні 30.03.2023 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7.      Встановлені судом обставини справи.
27.12.2017 р. між Публічним акціонерним товариством «Арселор Міттал Кривий Ріг»           ( Замовник ) та компанією GmbH  ( Підрядник ) укладено Договір на капітальну закупівлю № 3870, за умовами якого ( п. 1.1 договору ) Підрядник зобов`язався виконати свої зобов`язання, що вказані в п. 1.2 даного договору у встановлений в цьому договорі строк (строки) на об`єкті: «Капітальний ремонт ІІІ розряду газоочистки ДП-9. Розробка, поставка, монтаж, футерування горна, фурмені зони, заплічників і шахти доменної печі» (об`єкт) у повному обсязі основних та супутніх зобов`язань згідно технічного завдання (додаток 1 до цього договору) та технічної пропозиції підрядника (додаток 13 до цього договору) та інших визначених цим договором умов, а Замовник зобов`язується прийняти та сплатити за них визначену в договорі плату.
Згідно з п. 1.2 договору за умовами цього договору Підрядник зобов`язався виконати наступне: виконання предпроектних робіт (розробка основних проектних рішень (НЕ ДІЄ);  виконання загальних та деталізованих проектних-вишукувальних робіт та робіт з планування за вимогою замовника (НЕ ДІЄ); здійснення авторського нагляду (НЕ ДІЄ); поставка матеріалівта/або устаткування (НЕ ДІЄ); виконання монтажних робіт (НЕ ДІЄ); виконання шеф-монтажних робіт; виконання робіт по укладці вогнетримкої маси; виконання будівельних робіт (НЕ ДІЄ); виконання пусконалагоджувальних робіт, включаючи індивідуальні тести, комбіновані тести та усунення дефектів за переліком (НЕ ДІЄ); розробка програмного забезпечення (НЕ ДІЄ); постачання програмного забезпечення (НЕ ДІЄ); передача Замовнику майнових прав інтелектуальної власності (НЕ ДІЄ); отримання необхідних Замовнику дозвільних документів з метою виконання умов даного договору (НЕ ДІЄ); введення об`єкта в експлуатацію (НЕ ДІЄ); надання консалтингових послуг (включаючи, але не обмежуючись, навчання персоналу Замовника роботі на об`єкті) (НЕ ДІЄ).
Відповідно до п. 1.6 договору місце розташування (адреса) майданчика, на якому Підрядник виконує свої зобов`язання, що передбачені умовами даного договору: 50095, Україна, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 1.
У відповідності до п. 2.1 договору загальна вартість зобов`язань Підрядника згідно цього договору складає 214  000,00 євро без ПДВ.
П. 9.1 договору визначено, що Підрядник має право залучати до виконання робіт сторонні організації (субпідрядник) тільки за письмовою згодою Замовника та тільки з числа підприємств та організацій, що затверджені замовником для виконання відповідних робіт на території та/або об`єктах замовника (форма переліку уповноважених субпідрядників наведена в додатку 11).
Додатком 11 до договору на капітальну закупівлю від 27.12.2017 р. № 3870 «Перелік уповноважених субпідрядників» визначено субпідрядником  Товариство з обмеженою відповідальністю  «Огнеупор-Індустрія».
29.01.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю  «Огнеупор-Індустрія»       ( Субпідрядник ) та компанією GmbH, Енгельскірхен, Німеччина, в особі директора Олександра Фріза ( Замовник ) укладено Контракт № 29/01/2018, за умовами якого ( п. 1.1. контракту ) на підставі даного контракту Замовник доручає та оплачує, а Субпідрядник приймає на себе субпідряд на виконання комплексу будівельних робіт по футеровці горна, фурменої зони, заплічок, маратору і шахти жароміцним бетоном на об`єкті «Капітальний ремонт ІІІ розряду газоочистки ДП-9, Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», розробці, поставки, монтажу футерування горна, фурмені зони, заплічок та шахти доменної печі», розташованого за адресою: 50095, Україна, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 1 (об`єкт) згідно вимог технічного завдання «Розробка, поставка та монтаж футерування горна, фурменої зони, заплічок та шахти доменної печі. 020-01.2017-ТЗ ( затвердженого 20.02.2017 )» (послуги).
Відповідно до п. 1.3. контракту по закінченню робіт сторони підписують акт виконаних робіт.
У відповідності до п. 2.1. контракту Субпідрядник зобов`язується виконати роботи не пізніше 31.03.2018 р..
Ціна Послуг складає 60  100,00 євро, в т.ч. ПДВ за курсом НБУ на дату підписання акту виконаних робіт. Ціна є твердою та включає в себе всі витрати субпідрядника, а також належну йому винагороду ( п. 3.1. контракту,  з урахуванням додаткової угоди  № 1 від 29.03.2018 р. ).
Згідно з п. 3.2. контракту ( з урахуванням додаткової угоди № 1 від 29.03.2018 р. ) всі витрати, пов`язані з транспортуванням спеціалістів Субпідрядника на території України, а також оренда житла на час проведення робіт, здійснюється за рахунок Замовника.
Пунктом 3.3. контракту ( з урахуванням додаткової угоди № 1 від 29.03.2018 р. ) визначено, що всі податки та збори в країні Субпідрядника сплачує Субпідрядник, всі податки та збори в країні Замовника сплачує Замовник, якщо інше не передбачено даним контрактом.
У відповідності до п. 4.1. контракту ( з урахуванням додаткової угоди № 1 від 29.03.2018 р. ) оплата послуг за вказаним контрактом здійснюється Замовником в євро.
Згідно п. 4.2. контракту ( з урахуванням додаткової угоди № 1 від 29.03.2018 р. ) Замовник повинен перерахувати Субпідряднику повну ( 100 % ) ціну послуг на протязі 180 банківських днів після підписання обома сторонами акту виконаних робіт.
Для виконання послуг Замовник надасть, а Субпідрядник прийме на умовах тимчасового ввезення обладнання, вказане в Специфікації № 1, в режимі тимчасового ввезення на умовах DAP ( відповідно Інкотермс 2010 ) ( п. 5.1. контракту ).
Відповідно до  п. 12.1. контракту ( з урахуванням додаткової угоди № 2 від 23.04.2018 р.)  всі спори та розбіжності між сторонами, що виникають в процесі виконання даного контракту або в зв`язку із ним, передаються на розгляд Господарського суду Запорізької області ( Україна ), в установленому законодавством України порядку.
П. 12.2. контракту ( з урахуванням додаткової угоди № 2 від 23.04.2018 р. ) визначено, що при розгляді спору застосовується матеріальне та процесуальне право України.
У відповідності до п. 13.3. контракту він вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2018 р., а в разі невиконання сторонами своїх обов`язків  - до їх повного виконання.
Даний контракт укладено в рамках договору на капітальну закупівлю від 27.12.2017 р. № 3870 між КомпанієюGmbH, Енгельскірхен, Німеччина та ПАТ «АрселорМіттал», Кривий Ріг, Україна ( п. 13.4. контракту ).
У специфікації № 1 до контракту визначено перелік товару з 11 найменувань, які необхідні для виконання робіт за ним.
29.03.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю  «Огнеупор-Індустрія»  та LRS GmbH, Енгельскірхен, Німеччина в особі директора Александра Фріза підписано акт виконаних робіт, відповідно до п. 1 якого Товариством з обмеженою відповідальністю  «Огнеупор-Індустрія»  виконано всі зобов`язання передGmbH,  передбачені контрактом від 29.01.2018 р. № 29/01/2018.
Згідно з п. 2 акту виконаних робіт від 29.03.2018 р. відповідно до контракту № 29/01/2018 від 29.01.2018 р. виконані всі роботи, надані ТОВ  «Огнеупор-Індустрія»  по футеровці горна, фурменої зони, заплічок, маратору і шахти жароміцним бетоном на об`єкті «Капітальний ремонт ІІІ розряду газоочистки ДП-9, Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», розробка, поставка, монтаж футерування горна, фурмені зони, заплічок та шахти доменної печі», розташованого за адресою: 50095, Україна, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 1 (об`єкт), згідно вимог технічного завдання «Розробка, поставка та монтаж футерування горна, фурменої зони, заплічок та шахти доменної печі. 020-01.2017-ТЗ ( затвердженого 20.02.2017 )» (послуги), в об`ємі відповідно до специфікації № 1 до контракту  № 29/01/2018 від 29.01.2018 на суму 60  100,00 євро в т.ч. ПДВ 20 %.
П. 3 акту виконаних робіт визначено, що сторони не мають взаємних претензій по виконанню контрактних зобов`язань.
29.03.2018 р. Субпідрядник  виставив Замовнику  рахунок № 2 за виконані роботи згідно контракту від 29.01.2018 р. № 29/01/2018 на загальну суму 60  100,00 євро, який Замовником не оплачено, що стало підставою для звернення з позовом у справі №908/1960/18.
В контракті № 29/01/2018 від 29.01.2018 р. зазначено, що він укладений з боку замовника ("LRS GmbH", Енгельскірхен, Німеччина) директором Олександром Фрізом. У розділі контракту 14, у графі, де розміщені підписи сторін, також вказано: LRS GmbH,  директор Олександр Фріз. Аналогічне також вбачається зі специфікації № 1 до контракту,  додаткової угоди № 1 від 29.03.2018 р., додаткової угоди № 2 від 23.04.2018  р. та акту виконаних робіт від 29.03.2018 р.. 
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 19.05.2021 р. у справі  № 908/2130/20  судом задоволено клопотання LRS GmbH (ЛРС ГмбХ) про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.
Згідно висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 3207-21, складеного 20.09.2021 р. за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у справі  № 908/2130/20: 1) підпис від імені Олександра Фріза у контракті № 29/01/2018 від 29.01.2018 р. виконаний не Олександром Фрізом, а іншою особою; 2) підпис від імені Олександра Фріза у специфікації № 1 до контракту № 29/01/2018 від 29.01.2018 р. виконаний не Олександром Фрізом, а іншою особою; 3) підпис від імені Олександра Фріза у додатковій угоді № 1 від 29.03.2018 до контракту № 29/01/2018 від 29.01.2018 р. виконаний не Олександром Фрізом, а іншою особою; 4) підпис від імені Олександра Фріза у додатковій угоді № 2 від 23.04.2018 р. до контракту № 29/01/2018 від 29.01.2018 р. виконаний не Олександром Фрізом, а іншою особою; 5) підпис від імені Олександра Фріза на акті виконаних робіт від 29.03.2018 виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою; 6) підпис від імені Олександра Фріза у листі на адресу ТОВ «Огнеупор-Індустрія» вих. № 17 від 15.02.2018 виконаний не Олександром Фрізом, а іншою особою. 7) Питання щодо виконання підпису від імені Олександра Фріза у документі, який має назву PROFORMA-INVOICE від 02.02.2018, не вирішувалось у зв`язку з нерукописним способом виконання підпису. 8) Питання щодо виконання підпису від імені Олександра Фріза у документі, який має назву PakingList від 02.02.2018 р.,  не вирішувалось у зв`язку з нерукописним способом виконання підпису.
Як було встановлено вище, згідно п. 5.1 контракту № 29/01/2018 для виконання послуг Замовник надає, а Субпідрядник приймає на умовах тимчасового ввозу обладнання, зазначене в специфікації №1, в режимі тимчасового ввозу на умовах DAP (згідно Інкотермс 2010).
Направлення Замовником Субпідряднику обладнання на виконання контракту підтверджується міжнародною товарно  транспортною накладною (СMR) 0602181, згідно п. 5 якої зазначено документ, що долучений, проформа- інвойс № 02/01/2018, у розділі «реквізити документів, що підтверджують заявлену митну вартість» міститься посилання на контракт (4101  29/01/2018 від 29/01/2018 по 31/12/2018) та специфікацію №1 від 29.01.2018 р. (4103); митною декларацією UA 110090/2018/700388, в якій в якості призначення обладнання зазначено: «для складання та проведення магістралей з подачі бетонної суміші на відстань від точки приготування бетону до точки нанесення бетонного масиву на робочу поверхню; будуть використовуватися з метою виконання робіт з капітального ремонту ІІІ розряду газоочистки ДП-9 монтаж футерування горна, фурмені зони, заплічників і шахти доменної печі на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».
Також, Субпідрядник листом № 29/03/3 від 30.03.2018 р. начальнику м/п Кривий Ріг Дніпропетровської митниці ДФС Міценку С.А., просив продовжити строк тимчасового ввезення обладнання, завезеного у відповідності до МД «ІМЗІДЕ» від 16.02.2018 р. № UA 110090/2018/700388, договору оренди обладнання № 29/01/18 від 29.01.2018 р. з LRS GmbH, Германія. 
06.04.2018 р. складена митна декларація СMR № 220262 на вивіз обладнання за проформою  інвойсом № 02/01/2018 на адресу Замовника.
З огляду на викладене, надходження обладнання на виконання контракту №29/01/2018 від 29.01.2018 та специфікації №1 до нього на територію України до відповідача підтверджується дослідженими первинними документами, що свідчить про вчинення Замовником дій на схвалення контракту № 29/01/2018 від 29.01.2018 р..
Дані Кельнської торгівельно  промислової палати від 12.11.2020 р. на запит Замовника, що в 2018 році з території Німеччини від LRS GmbH (ЛРС ГмбХ) видавався лише один корнет № DE 1012/18К від 07.09.2018 р., який не містить декларації № UA 110090/2018/700388 від 08.02.2018 р., не спростовують доказів ввезення/вивезення обладнання на (з) території України.
Крім того, рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду від 27.12.2019 р. у справі № 79/2019, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь LRS GmbH (ЛРС ГмбХ) 214  000,00 євро заборгованості з оплати робіт, 6  574,78 євро процентів, 7  486,91 євро на відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору.
Зазначеним рішенням встановлено виконання LRS GmbH (ЛРС ГмбХ) як Підрядником робіт по договору № 3870 від 27.12.2017 р. згідно акту приймання виконаних будівельних робіт за березень 2018 № 01/03/18 від 29.03.2018 р. на суму 214  000,00 євро, а саме: виконані роботи на об`єкті «Капітальний ремонт ІІІ розряду газоочистки ДП-9. Розробка, поставка, монтаж, футерування горна, фурмені зони, заплічників і шахти доменної печі» з укладки вогнетривкої маси, які є складовою частиною комплексу робіт з ремонту доменної печі №9.
Як було встановлено, контракт № 29/01/2018 від 29.01.2018 р. був укладений в межах договору № 3870 від 27.12.2017 р., LRS GmbH (ЛРС ГмбХ) не доведено виконання робіт, визначених актом виконаних робіт від 29.03.2018 р. до контракту, іншим субпідрядником.
Згідно пояснень Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 09.02.2021 р. № 2130/20-2 у справі  № 908/2130/20,  в додатку № 11 до договору № 3870 від 27.12.2017 р. значиться одна субпідрядна організація  Товариство з обмеженою відповідальністю «Огнеупор  Індустрія», яке здійснювало «Капітальний ремонт ІІІ розряду газоочистки ДП-9. Розробка, поставка, монтаж, футерування горна, фурмені зони, заплічників і шахти доменної печі» на об`єкті ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».
Обставини та об`єм виконання контракту № 29/01/2018 від 29.01.2018 р. ТОВ «Огнеупор  Індустрія» не є предметом спору у справі  № 908/2130/20,  водночас викладене свідчить, що без направлення обладнання Субпідряднику виконання робіт за договором № 3870 від 27.12.2017 р. було б неможливим.
Вищенаведені обставини встановлені постановою Центрального апеляційного господарського суду від  17.01.2023 р. у справі №  908/2130/20 за позовом (ЛРС ГмбХ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Огнеупор - Індустрія" про визнання недійсними контракту № 29/01/2018 від 29.01.2018 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Огнеупор - Індустрія"  та LRS GmbH, та додаткових угод до нього № 1 від 29.03.2018 р. та № 2 від 23.04.2018 р.. Позовні вимоги у справі №  908/2130/20 були обґрунтовані тим, що оспорюваний договір та додаткові угоди до нього не укладалися Позивачем, ніколи не визнавались та не виконувались ним; підпис, який міститься під прізвищем Олександр Фріз, належить іншій особі, що свідчить про те, що дані правочини від LRS GmbH  укладав не його виконавчий орган  генеральний директор Александр Фріз.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від  17.01.2023 р. у справі №  908/2130/20 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Огнеупор - Індустрія"  на рішення Господарського суду Запорізької області від 31.01.2022  р. у справі №  908/2130/20  було задоволено. Рішення Господарського суду Запорізької області від 31.01.2022  р. у справі  № 908/2130/20  в частині відмови в задоволенні позову змінено, викладено мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
Так, Центральний апеляційний господарський суд у постанові від  17.01.2023 р. у справі №  908/2130/20 зазначив, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на відсутність підстав для застосування положень ст. ст. 203, 215 ЦК України через вчинення компанією LRS GmbH   фактичних дій, направлених на схвалення правочину, а не з підстав неукладеності правочину, схвалення якого компанією LRS GmbH   не відбулось. 
Отже, постановою Центрального апеляційного господарського суду від  17.01.2023 р. у справі №  908/2130/20 було відмовлено у визнанні недійсними контракту № 29/01/2018 від 29.01.2018 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Огнеупор- Індустрія"  та LRS GmbH, та додаткових угод до нього № 1 від 29.03.2018 р. та № 2 від 23.04.2018 р..
Посилаючись на неналежне виконання Відповідачем зобов`язань за контрактом від 29.01.2018 р. № 29/01/2018 в частині оплати виконаних Субпідрядником робіт за актом приймання від 29.03.2018 р. на загальну суму 60 100,00 євро та відповідно до виставленого рахунку від 29.03.2018 р. № 2 на вказану суму, товариство з обмеженою відповідальністю "Огнеупор-Індустрія" звернулося до господарського суду з позовною заявою про стягнення з The company "LRS GmbH" – 60 100,00 євро заборгованості, що за розрахунком Позивача за курсом НБУ станом на 26.09.2018 р. еквівалентно 1 986 166,77 грн..
За наслідками розгляду вказаного позову, господарськм судом винесене оскаржуване рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з The company "LRS GmbH" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Огнеупор-Індустрія"  - 60 100 євро 00 євроцентів, що за розрахунком за курсом НБУ станом на 26.09.2018 р. еквівалентно 1 986  165,93 грн. основного боргу та 29  792,47  грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено, оскільки Позивача був проведено розрахунок 60 100,00 Євро за курсом НБУ станом на 26.09.2018 р. не коректно.

 8.    Оцінка аргументів учасників справи і  висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4). 
     Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи, наведені в апеляційних скаргах та запереченнях на них, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, виходячи з наступного. 
Спір у справі стосується правовідносин, що виникли з договору підряду.
Ст. 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.
За змістом положень статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.
Ст. 882 ЦК України встановлено, що замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття. Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.
Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 ЦК України).
Отже, договір підряду складається з двох взаємопов`язаних між собою зобов`язань: 1) правовідношення, в якому виконавець має надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; 2) правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.
Закріплене у ЦК України визначення договору підряду дає підстави для висновку про те, що це консенсуальний, двосторонній та оплатний договір (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 523/6003/14-ц).
Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні приписи містить і ст. 193 ГПК України.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
З встановлених у справі обставин вбачається, що  між Товариством з обмеженою відповідальністю  «Огнеупор-Індустрія»  ( Субпідрядник ) та компанією GmbH, Енгельскірхен, Німеччина, в особі директора Олександра Фріза ( Замовник ) укладено Контракт № 29/01/2018 від 29.01.2018 р., за умовами якого ( п. 1.1. контракту ) Замовник доручає та оплачує, а Субпідрядник приймає на себе субпідряд на виконання комплексу будівельних робіт по футеровці горна, фурменої зони, заплічок, маратору і шахти жароміцним бетоном на об`єкті «Капітальний ремонт ІІІ розряду газоочистки ДП-9, Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», розробці, поставки, монтажу футерування горна, фурмені зони, заплічок та шахти доменної печі», розташованого за адресою: 50095, Україна, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 1 (об`єкт) згідно вимог технічного завдання «Розробка, поставка та монтаж футерування горна, фурменої зони, заплічок та шахти доменної печі. 020-01.2017-ТЗ (затвердженого 20.02.2017)» (послуги).
Товариством з обмеженою відповідальністю  «Огнеупор-Індустрія»  виконано всі зобов`язання перед GmbH,  передбачені контрактом № 29/01/2018 від 29.01.2018 р., що підтверджується актом виконаних робіт, підписаного 29.03.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю  «Огнеупор-Індустрія»  та LRS GmbH, Енгельскірхен, Німеччина в особі директора Александра Фріза. Згідно з п. 2 акту виконаних робіт від 29.03.2018 р. відповідно до контракту № 29/01/2018 від 29.01.2018 р. виконані всі роботи, надані ТОВ  «Огнеупор-Індустрія»  по футеровці горна, фурменої зони, заплічок, маратору і шахти жароміцним бетоном на об`єкті «Капітальний ремонт ІІІ розряду газоочистки ДП-9, Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», розробка, поставка, монтаж футерування горна, фурмені зони, заплічок та шахти доменної печі», розташованого за адресою: 50095, Україна, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 1 (об`єкт), згідно вимог технічного завдання «Розробка, поставка та монтаж футерування горна, фурменої зони, заплічок та шахти доменної печі. 020-01.2017-ТЗ ( затвердженого 20.02.2017 )» (послуги), в об`ємі відповідно до специфікації № 1 до контракту  № 29/01/2018 від 29.01.2018 на суму 60  100,00 євро в т.ч. ПДВ 20 %. П. 3 акту виконаних робіт визначено, що сторони не мають взаємних претензій по виконанню контрактних зобов`язань.
Згідно п. 4.2. контракту ( з урахуванням додаткової угоди № 1 від 29.03.2018 р. ) Замовник повинен перерахувати Субпідряднику повну ( 100 % ) ціну послуг на протязі 180 банківських днів після підписання обома сторонами акту виконаних робіт.
29.03.2018 р. Субпідрядник  виставив Замовнику  рахунок № 2 за виконані роботи згідно контракту від 29.01.2018 р. № 29/01/2018 на загальну суму 60  100,00 євро, який Замовником не оплачено.
Не виконання Замовником зобов`язань щодо оплати виконаних Субпідрядником робіт є порушенням умов Контракту № 29/01/2018 від 29.01.2018 р., укладеного між сторонами та вищенаведених приписів чинного законодавства, що свідчить про обгрунтованість позовних вимог Позивача та наявності підстав для задоволення позову.  
Доводи Скаржника викладені в апеляційній скарзі суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, виходячи з наступного.
У частині 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до частин 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони.
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень ( частина 1 ст. 74 ГПК України ).
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування ( частина 1 ст. 77 ГПК України ).
Відповідно до положень ст. 78 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає Позивач та Відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 р. у справі № 917/483/19.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 р. у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 р. у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 р. у справі №917/2101/17 та аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 р. у справі №129/1033/13-ц.
Як зазначалося раніше, постановою Центрального апеляційного господарського суду від  17.01.2023 р. у справі №  908/2130/20 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Огнеупор - Індустрія"  на рішення Господарського суду Запорізької області від 31.01.2022  р. у справі №  908/2130/20  було задоволено. Рішення Господарського суду Запорізької області від 31.01.2022  р. у справі  №908/2130/20  в частині відмови в задоволенні позову змінено, викладено мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови. Так, Центральний апеляційний господарський суд у постанові від  17.01.2023 р. у справі №  908/2130/20 зазначив, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на відсутність підстав для застосування положень ст. ст. 203, 215 ЦК України через вчинення компанією LRS GmbH   фактичних дій, направлених на схвалення правочину, а не з підстав неукладеності правочину, схвалення якого компанією LRS GmbH   не відбулось. 
Отже, постановою Центрального апеляційного господарського суду від  17.01.2023 р. у справі №  908/2130/20 було відмовлено у визнанні недійсними контракту № 29/01/2018 від 29.01.2018 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Огнеупор- Індустрія"  та LRS GmbH, та додаткових угод до нього № 1 від 29.03.2018 р. та № 2 від 23.04.2018 р..
Задовольняючи заяву LRS GmbH (ЛРС ГмбХ) про зупинення провадження за апеляційною скаргою LRS GmbH (ЛРС ГмбХ) на рішення Господарського суду Запорізької області від 14.12.2020 р. у справі № 908/1960/18 до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 908/2130/20, що знаходиться в провадженні Господарського суду Запорізької області, суд апеляційної інстанції встанов, що справа № 908/2130/20 є пов`язаною  зі справою № 908/1960/18, оскільки предметом розгляду у справі  № 908/2130/20 є визнання недійсним контракту № 29/01/18 від 29.01.2018 р. та додаткових угод до нього, стягнення заборгованості за яким є предметом розгляду у цій справі за позовом ТОВ "Огнеупор-Індустрія" до The company LRS GmbH (Компанія ЛРС ГмбХ). Колегія суддів погодилася з аргументом Відповідача, що існувала об`єктивна неможливість розгляду справи № 908/1960/18  до розгляду по суті справи № 908/2130/20, рішення Господарського суду Запорізької області у якій може вплинути на прийняття Центральним апеляційним господарським судом рішення у справі № 908/1960/18, оскільки в межах предмету спору та заявлених Позивачем підстав позову, а також наведених Відповідачем заперечень проти позову, у даній справі  є обов`язковим встановлення факту підписання, а відповідно укладення The company LRS GmbH (Компанія ЛРС ГмбХ) контракту № 29/01/18 від 29.01.2018 р. та додаткових угод до нього. Між тим така можливість достеменного з`ясування такого факту у цій справі була втрачена  через повернення судом першої інстанції зустрічного позову The company LRS GmbH (Компанія ЛРС ГмбХ) до ТОВ "Огнеупор-Індустрія" про визнання означеного контракту недійсним, в межах якого Позивач за зустрічним позовом мав намір довести певні факти, пов`язані з недійсністю означеного правочину.
Заявлена Скаржником ( The company LRS GmbH (Компанія ЛРС ГмбХ) суду апеляційної інстанції по цій справі судова почеркознавча експертиза, була призначена ухвалою Господарського суду Запорізької області від 19.05.2021 р. у справі  № 908/2130/20, її проведення було доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.
Згідно висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 3207-21, складеного 20.09.2021 р. за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у справі  № 908/2130/20: 1) підпис від імені Олександра Фріза у контракті № 29/01/2018 від 29.01.2018 р. виконаний не Олександром Фрізом, а іншою особою; 2) підпис від імені Олександра Фріза у специфікації № 1 до контракту № 29/01/2018 від 29.01.2018 р. виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою; 3) підпис від імені Олександра Фріза у додатковій угоді № 1 від 29.03.2018 до контракту № 29/01/2018 від 29.01.2018 р. виконаний не Олександром Фрізом, а іншою особою; 4) підпис від імені Олександра Фріза у додатковій угоді № 2 від 23.04.2018 р. до контракту № 29/01/2018 від 29.01.2018 р. виконаний не Олександром Фрізом, а іншою особою; 5) підпис від імені Олександра Фріза на акті виконаних робіт від 29.03.2018 виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою; 6) підпис від імені Олександра Фріза у листі на адресу ТОВ «Огнеупор-Індустрія» вих. № 17 від 15.02.2018 виконаний не Олександром Фрізом, а іншою особою. 7) Питання щодо виконання підпису від імені Олександра Фріза у документі, який має назву PROFORMA-INVOICE від 02.02.2018, не вирішувалось у зв`язку з нерукописним способом виконання підпису. 8) Питання щодо виконання підпису від імені Олександра Фріза у документі, який має назву PakingList від 02.02.2018 р.,  не вирішувалось у зв`язку з нерукописним способом виконання підпису.
Як було встановлено вище, згідно п. 5.1 контракту № 29/01/2018 для виконання послуг Замовник надає, а Субпідрядник приймає на умовах тимчасового ввозу обладнання, зазначене в специфікації №1, в режимі тимчасового ввозу на умовах DAP (згідно Інкотермс 2010).
Направлення Замовником Субпідряднику обладнання на виконання контракту підтверджується міжнародною товарно  транспортною накладною (СMR) 0602181, згідно п. 5 якої зазначено документ, що долучений, проформа- інвойс № 02/01/2018, у розділі «реквізити документів, що підтверджують заявлену митну вартість» міститься посилання на контракт (4101  29/01/2018 від 29/01/2018 по 31/12/2018) та специфікацію №1 від 29.01.2018 р. (4103); митною декларацією UA 110090/2018/700388, в якій в якості призначення обладнання зазначено: «для складання та проведення магістралей з подачі бетонної суміші на відстань від точки приготування бетону до точки нанесення бетонного масиву на робочу поверхню; будуть використовуватися з метою виконання робіт з капітального ремонту ІІІ розряду газоочистки ДП-9 монтаж футерування горна, фурмені зони, заплічників і шахти доменної печі на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».
06.04.2018 р. складена митна декларація СMR № 220262 на вивіз обладнання за проформою  інвойсом № 02/01/2018 на адресу Замовника.
З огляду на викладене, надходження обладнання на виконання контракту №29/01/2018 від 29.01.2018 та специфікації №1 до нього на територію України до відповідача підтверджується дослідженими первинними документами, що свідчить про вчинення Замовником дій на схвалення контракту № 29/01/2018 від 29.01.2018 р..
Дані Кельнської торгівельно  промислової палати від 12.11.2020 р. на запит Замовника, що в 2018 році з території Німеччини від LRS GmbH (ЛРС ГмбХ) видавався лише один корнет № DE 1012/18К від 07.09.2018 р., який не містить декларації № UA 110090/2018/700388 від 08.02.2018 р., не спростовують доказів ввезення/вивезення обладнання на (з) території України.
Крім того, рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду від 27.12.2019 р. у справі № 79/2019, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь LRS GmbH (ЛРС ГмбХ) 214  000,00 євро заборгованості з оплати робіт, 6  574,78 євро процентів, 7  486,91 євро на відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору. Зазначеним рішенням встановлено виконання LRS GmbH (ЛРС ГмбХ) як Підрядником робіт по договору № 3870 від 27.12.2017 р. згідно акту приймання виконаних будівельних робіт за березень 2018 № 01/03/18 від 29.03.2018 р. на суму 214  000,00 євро, а саме: виконані роботи на об`єкті «Капітальний ремонт ІІІ розряду газоочистки ДП-9. Розробка, поставка, монтаж, футерування горна, фурмені зони, заплічників і шахти доменної печі» з укладки вогнетривкої маси, які є складовою частиною комплексу робіт з ремонту доменної печі №9.
Як було встановлено, контракт № 29/01/2018 від 29.01.2018 р. був укладений в межах договору № 3870 від 27.12.2017 р., LRS GmbH (ЛРС ГмбХ) не доведено виконання робіт, визначених актом виконаних робіт від 29.03.2018 р. до контракту, іншим субпідрядником.
Згідно пояснень Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 09.02.2021 р. № 2130/20-2 у справі  №908/2130/20,  в додатку № 11 до договору № 3870 від 27.12.2017 р. значиться одна субпідрядна організація  Товариство з обмеженою відповідальністю «Огнеупор  Індустрія», яке здійснювало «Капітальний ремонт ІІІ розряду газоочистки ДП-9. Розробка, поставка, монтаж, футерування горна, фурмені зони, заплічників і шахти доменної печі» на об`єкті ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».
Вищенаведені обставини, встановлені постановою Центрального апеляційного господарського суду від  17.01.2023 р. у справі №  908/2130/20, що набрало законної сили, і відповідно до частини четвертої ст. 75 ГПК  України не повинні доказуватися при розгляді цієї справи, у якій беруть участь ті самі особи, стосовно яких встановлено ці обставини.
Так, відповідно до частини четвертої ст. 75 ГПК  України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій бере участь особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").
Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.
Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
У пункті 9 частини другої ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.
Згідно із частинами першою, другою ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
В силу приписів ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
З огляду на викладене, вказані аргументи Скаржника є недоречними, адже ставлять під сумнів висновки суду викладені в постанові Центрального апеляційного господарського суду від  17.01.2023 р. у справі №  908/2130/20 яка набрала законної сили і в якій судом надана відповідна правова оцінка відповідним доказам, які сторони просили залучити до справи в суді апеляційної інстанції.
Щодо доводів Скаржника про заборону суду першої інстанції повторно повертати зустрічну позовну заяву після скасування ухвали про її повернення апеляційним судом, колегія суддів зазначає наступне. 
Як вбачається з оскаржуваного судового рішення - постановою Центрального апеляційного господарського суду від 10.11.2020 р. апеляційну скаргу LRS GmbH (ЛРС ГмбХ) задоволено. Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 05.08.2020 р. у справі №  908/1960/18  скасовано. Передано матеріали оскарження ухвали Господарського суду Запорізької області від 05.08.2020 р. у справі №  908/1960/18  та зустрічну позовну заяву The company "LRS GmbH"  про визнання недійсним контракту № 29/01/18 від 29.01.2018 р. та додаткових угод до нього № 1 від 29.03.2018 р. та № 2 від 23.04.2018 р. укладених між ТОВ "Огнеупор-Індустрія" та The company "LRS GmbH" до господарського суду Запорізької області  для подальшого її розгляду зі стадії прийняття.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 24.11.2020 р. судом поновлено провадження у справі №  908/1960/18  та призначено судове засідання на 01.12.2020 р..
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25.11.2020 р. судом зустрічну позовну заяву The company "LRS GmbH" повернуто без розгляду.
Як зазначив суд першої інстанції при постановленні вказаної ухвали судом враховано, що відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 180 ГПК України, Відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву (ч. 1). Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову (ч. 2).  Як свідчать база даних "Діловодство спеціалізованого суду" 18.08.20, The company "LRS GmbH" було подано позовну заяву за вих. від 13.08.20 до ТОВ "Огнеупор-Індустрія" про визнання контракту від 29.01.18 № 29/01/2018 та додаткових угод від 29.03.18 № 1 і від 23.04.18 № 2 до вказаного контракту недійсними. Ухвалою від 07.09.2020 р. судом (суддя Боєва О.С.) прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі № 908/2130/20, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 06.10.2020 р.. В подальшому, розгляд справи № 908/2130/20 було відкладено на 02.12.2020 р.. У відповідності до п. 5 ч. 5 ст. 174 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо зокрема, позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду. Наявні матеріали справи засвідчили, що наданий Позивачем The company "LRS GmbH" (Компанія ЛРС) зустрічний позов за вих. від 22.06.2020 р. по справі №  908/1960/18  за своїм змістом та суттю містить вимоги, викладені у позовній заяві від 13.08.2020 р., за якою відкрито провадження у справі № 908/2130/20 ( суддя Боєва О.С. ). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги вимоги п. 5 ч. 5 ст. 174 ГПК України, судом зустрічна позовна заява The company "LRS GmbH" по справі №  908/1960/18  повернута без розгляду.
Щодо доводів Скаржника пов`язаних із наявністю підстав для задоволення заявленого відводу судді Корсуну В.Л., колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Господарського суду Запорізької області від 09.12.2020 р. судом відмовлено у задоволенні заяви представника The company "LRS GmbH" про відвід судді Корсуну В.Л. Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви судом було враховано, що: з моменту відкриття провадження у цій справі ( ухвала від 02.10.2018 р. ) судом з урахуванням вимог ст. ст. 367, 368 ГПК України, ст. 15 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, положень Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень … в частині направлення до компетентного органу Федеративної Республіки Німеччина стороні відповідача у цій справі розгляд справи неодноразово, у зв`язку із неявкою відповідача з підстав викладених в ухвалах суду у цій справі, відкладався на 02.04.19 (6 місяців), на 02.05.19, на 03.10.19 (6 місяців), на 20.11.19, на 28.05.20 (6 місяців), на 08.07.20, на 05.08.20, на 08.09.20, на 08.10.20, на 01.12.20, на 10.12.20; із вказаної кількості судових засідань представник Відповідача лише 1 раз приймав участь у справі в режимі відео конференції і не вина головуючого у цій справі, що на дату призначених судових засідань, з технічних питань (через відсутність технічної можливості на призначений час судових засідань у цій справі задовольнити клопотання відповідача про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції) судом було відмовлено у задоволенні заявлених клопотань про участь в засіданні в цій справі в режимі відео конференції; не відноситься до компетенції головуючого у цій справі питання щодо причин неявок представника Відповідача у цій справі Рисіна О.О. (а у випадку його хвороби інших компетентних представників) для участі в судових засіданнях в рамках розгляду ції справи на відповідних стадіях судового процесу; постановою Центрального апеляційного господарського суду від 10.11.20 апеляційну скаргу The company "LRS GmbH" задоволено, ухвалу Господарського суду Запорізької області від 05.08.20 у справі №  908/1960/18  скасовано, матеріали оскарження ухвали та зустрічну позовну заяву The company "LRS GmbH" направлено до Господарського суду Запорізької області для її подальшого розгляду зі стадії прийняття; процесуальне рішення у справі не прийнято, а тому клопотання Відповідача про зупинення провадження у справі не було розглянуто з підстав визначених чинним ГПК України; процесуальне рішення у справі станом на 09.12.20 не прийнято, а тому твердження представника Відповідача у заяві про відвід про те, що головуючим у цій справі вже прийнято рішення про задоволення первісного позову без дослідження законності укладення спірного контракту є надуманим, безпідставним та таким що може бути розцінено як спробою видати бажане для відповідача за дійсне; що відповідно до вимог ч. 1 ст. 176 ГПК України, за відсутності підстав для повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження, суд відкриває провадження у справі протягом 5 днів з дня надходження позовної заяви … в порядку передбаченому ст. 174 ГПК України; представник відповідача Рисін О.О. у своєму клопотанні від 27.11.2020 р. вказує про обов`язок головуючого судді Корсуна В.Л. зупинити провадження у справі №  908/1960/18  до набрання законної сили рішенням по справі № 908/2130/20 (знаходиться у провадженні судді Боєві О.С.) на стадії її (справи №  908/1960/18) розгляду по суті відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України  без жодного обґрунтування відповідності такого його клопотання приписам ч. 3 ст. 195 ГПК України; не згода із процесуальним рішенням судді не може бути підставою для відводу.
Щодо доводів Скаржника викладених в останніх письмових поясненнях пов`язаних з тим, що з набранням чинності постановою Центрального апеляційного господарського суду від 17.01.2023 р. по справі № 908/2130/20 спір по даній справі не є підсудним Господарському суду Запорізької області і не може в подальшому по суті розглядатися в судах України, оскільки відповідно до положень п. 12.1 Контракту є підсудним МКАС при ТПП України, суд апеляційної інстанції зазначає настуне. 
Як зазначалося раніше, відповідно до  п. 12.1. контракту ( з урахуванням додаткової угоди № 2 від 23.04.2018 р. )  всі спори та розбіжності між сторонами, що виникають в процесі виконання даного контракту або в зв`язку із ним, передаються на розгляд Господарського суду Запорізької області ( Україна ), в установленому законодавством України порядку.
П. 12.2. контракту ( з урахуванням додаткової угоди № 2 від 23.04.2018 р. ) визначено, що при розгляді спору застосовується матеріальне та процесуальне право України.
При цьому, постановою Центрального апеляційного господарського суду від  17.01.2023 р. у справі №  908/2130/20 було відмовлено у визнанні недійсними контракту № 29/01/2018 від 29.01.2018 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Огнеупор- Індустрія"  та LRS GmbH, та додаткових угод до нього № 1 від 29.03.2018 р. та № 2 від 23.04.2018 р..
Отже, доводи Скаржника, що спір по даній справі не є підсудним Господарському суду Запорізької області є помилковим та таким, що спростовується матеріалами справи.
Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування     рішення     місцевого господарського суду,  оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги   Відповідача.

9.      Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
        Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених місцевим господарським судом обставинах справи та відповідають нормам процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.
       За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги  в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення  залишенню без змін.

10.    Судові витрати.
У зв`язку з відмовою в задоволені апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за їх подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  The company "LRS GmbH" ( Компанія ЛРС  ГмбХ ) залишити без задоволення. 

Рішення Господарського суду Запорізької області від 14.12.2020 р. у справі № 908/1960/18 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

          Повний текст постанови складено 03.04.2023 р.

Головуючий суддя                                                                                          І.М. Кощеєв
Суддя                                                                                                              Е.В. Орєшкіна
Суддя                                                                                                              О.В. Березкіна