ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/243/23 Справа № 203/1453/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року                        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого                Лаченкової О.В.
суддів                        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.
при секретарі                Піменовій М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк”
на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 квітня 2022 року
по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця,-

ВСТАНОВИЛА:
       В квітні 2021 року до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 квітня 2022 року надійшов позов Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_3 звернулась до АТ КБ “ПриватБанк” з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим, підписала заяву № б/н від 05 липня 2013 року. Позивачем на підставі Договору надання банківських послуг ОСОБА_3 відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом та надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 18000,00 грн. Таким чином, банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, в свою чергу ОСОБА_3 зобов`язалась повернути кредитні кошти, але в процесі користування кредитним рахунком ОСОБА_3 свої зобов`язання не виконала. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Спадкоємцями, які постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 та ОСОБА_1 01 липня 2020 року позивачем була направлена претензія кредитора до П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори, та 14 липня 2020 року отримана відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися, а спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ “ПриватБанк”. 05 жовтня 2020 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій виконано не було. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 05 липня 2013 року становить 17881,35 грн. В зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 17881,35 грн. за кредитним договором №б/н від 05 липня 2013 року, а також стягнути судові витрати по справі. 
       Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 квітня 2022 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця - відмовлено.
       В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк “ПриватБанк” просить скасувати рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07.04.2022 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов АТ КБ “ПриватБанк” у повному обсязі.
       Відзиви на апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” на Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 квітня 2022 року від інших учасників справи до суду не надходили.
       Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 звернулась до АТ КБ “ПриватБанк” з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим, підписала заяву №б/н від 05 липня 2013 року. Позичальник при підписанні заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з “Умовами та правилами надання банківських послуг”, “Тарифами Банку”, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 із початковим кредитним лімітом у розмірі 300 грн., що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а позичальнику надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 18000,00 грн., умови кредитного договору ОСОБА_3 не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 17881,35 грн.
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про смерть № 272 від 03 вересня 2019 року, зареєстрований Центральним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. 
Станом на дату смерті заборгованість ОСОБА_3 перед банком за кредитним договором №б/н від 05 липня 2013 року становить 17 81,35 грн. 
01 липня 2020 року позивач направив претензію кредитора до П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори та 14 липня 2020 року ним була отримана відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлої ОСОБА_3 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися. 
Як вбачається з копій паспортів позичальника та відповідачів, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . (т.1 а.с.121-126) В зв`язку з чим, 05 жовтня 2020 року АТ КБ "ПриватБанк” до спадкоємців позичальника – ОСОБА_1 та ОСОБА_1 було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. 
Згідно копії спадкової справи, наданої П`ятою дніпровською державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилась, коло спадкоємців не визначено, та спадкова справа була заведена лише після звернення позивача. 
Відповідно до змісту ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до змісту ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).
За змістом ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
В силу ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодовець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
З аналізу наведених норм слідує, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором, і сплатити проценти за користування кредитними коштами.
Поняття спадкування закріплене у ст.1216 ЦК України, відповідно до якої спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Загальні правила пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців визначається нормами ст.1281 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Обов`язок задовольнити вимогу повернути заборгованість, яка на думку банку виникла внаслідок неповернення відповідачем боргу за кредитним договором згідно зі ст.1219 ЦК України не є таким, що нерозривно пов`язаний з особою спадкодавця, а тому відповідно до вимог чинного ЦК України з його смертю цей обов`язок не припинився і спадкується його спадкоємцями, тобто є таким, що входить до складу спадщини.
Згідно ч.ч.1, 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї.
Такими, що прийняли спадщину вважаються також малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, якщо не було подано заяву про відмову від спадщини у порядку, встановленому цивільним законодавством.
Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 спадщину не оформлювали, до нотаріуса не звертались, свідоцтво про право на спадщину їм не видавалось, доказів набуття ними будь-якого майна в спадок після померлої ОСОБА_3 на надано.
Частиною 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 спадщину не оформлювали, тобто взагалі не успадкували будь-яке майно після смерті ОСОБА_3 , а тому, відповідачі не повинні задовольняти вимогу банку про повернення кредитної заборгованості, яку мала ОСОБА_3 , й в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що останні взагалі проживали разом із спадкодавцем на момент її смерті, оскільки навіть факт реєстрації за однією адресою достеменно не свідчить про спільне проживання.
       Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції незаконно відмовив у задоволенні позовних вимог та не в повній мірі встановив дійсні обставини справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані позивачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга АТ КБ “ПриватБанк” не містить.
Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення. 
Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п.1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
       Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.
       Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” - залишити без задоволення.
Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 квітня 2022 року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий суддя                                                О.В.Лаченкова

       Судді                                                                В.С.Городнича 

                                                                       М.Ю.Петешенкова