ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

31 січня 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/2705/19
Головуючий у першій інстанції – Циганко М. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/309/23

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді Шитченко Н.В.,
суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,
із секретарем: Зіньковець О.О., 
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Ніжинська районна державна адміністрація Чернігівської області, Прилуцький відділ державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми),
розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування арешту на майно. 

                                      У С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , в якому просила зняти арешт з автомобіля марки УРАЛ 375 реєстраційний номер НОМЕР_1 , нежитлової будівлі-автогаража, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлової будівлі-пилорами, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , який накладено ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 грудня 2015 року, виключивши з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про арешт зазначеного майна. 
Мотивуючи заявлені вимоги, посилалася на те, що в рамках кримінального провадження ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 грудня 2015 року накладено арешт на нерухоме та рухоме майно, що належало ОСОБА_6 . Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 11 січня 2016 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , відповідно до якої сторони визнали факт їхнього спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з листопада 2011 року по 01 грудня 2015 року, визнали, що вищезазначені нежитлова будівля-автогараж, нежитлова будівля-пилорама та автомобіль марки УРАЛ 375 є їх спільною сумісною власністю, і наведене майно повністю виділяється у власність позивачки. 
Указувала, що вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 жовтня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 12 років позбавлення волі. З метою забезпечення виконання вироку в частині задоволених позовних вимог потерпілих та стягнень на користь держави залишено дію арешту нерухомого та рухомого майна ОСОБА_6 . Проте, частина арештованого майна не належить засудженому, а являється власністю позивачки, а тому, для подальшого переоформлення права власності, накладений арешт на спірне майно підлягає скасуванню.
Протокольною ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 18 вересня 2019 року залучено до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_5 та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,– службу у справах дітей Ніжинської РДА (а.с. 50-51).
Протокольною ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 29 жовтня 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Прилуцький відділ ДВС Північно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) (а.с. 156). 
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 28 жовтня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування арешту на майно відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги.
Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновку суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог, оскільки предметом позову є зняття арешту з майна, належного позивачці на підставі судового рішення.
Скаржниця зазначає, що право власності на спірні нежитлові будівлі та автомобіль набуто нею в судовому порядку, є законним і ніким не скасоване. Разом з тим, реалізувати право власності на належне їй рухоме та нерухоме майно, зареєструвати його у встановленому порядку вона позбавлена можливості, оскільки майно перебуває під арештом, який накладено в рамках кримінального провадження під час досудового розслідування.
Наголошує на тому, що арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Після припинення  кримінальної справи відповідне втручання у право власності фактично набуває свавільного характеру, і заінтересована особа вправі правомірно розраховувати на його припинення, що узгоджується з приписами ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідачами та іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 27 грудня 2022 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи на 31 січня 2023 року о 14 год (а.с. 220). 
Порядок направлення судових повісток та повідомлень визначено ст. 128 ЦПК України. Так, відповідно до ч. 5 даної норми судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення – завчасно.
За правилами ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. 
Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України).
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).
Судова повістка на ім`я ОСОБА_1 про виклик у судове засідання, призначене на 31 січня 2023 року о 14 год, була надіслана 02 січня 2023 року на адресу позивачки: АДРЕСА_3 , яка зазначена нею у позові та за якою остання зареєстрована. Поштове відправлення на ім`я ОСОБА_1 повернулось не врученим з довідкою відділення поштового зв`язку про причини повернення «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 233).
Представництво інтересів ОСОБА_1 в суді першої інстанції здійснював адвокат Жайворонко І.В. на підставі ордеру серії ЧН № 067406 від 02 серпня 2019 року (а.с. 7а). У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності у адвоката Жайворонка І.В. повноважень на представництво інтересів позивачки у Чернігівському апеляційному суді, у зв`язку з чим повістка про виклик у судове засідання адвокату не направлялася.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, відповідно до положень ст. 128 ЦПК України та наведених вище обставин вважається належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду. 
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника відповідачки ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить задовольнити частково з наступних підстав.
За правилами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Частинами 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що власником об`єктів нерухомого майна, зокрема, нежитлової будівлі-автогаражу, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлової будівлі-пилорами, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, є ОСОБА_6 , який засуджений вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 жовтня 2018 року. Боргові зобов`язання засудженим не виконано, відкриті виконавчі  провадження не завершено, тому з метою забезпечення відшкодування потерпілим заподіяної шкоди необхідність у знятті арешту майна не зникла.
Також районний суд зазначив, що позивачка не зареєструвала своє право власності на спірне майно відповідно до вимог ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому не може вважатися його власником. 
З оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного.
У справі встановлено, що ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 грудня 2015 року накладено арешт на майно ОСОБА_6 , а саме, автомобіль марки УРАЛ 375 реєстраційний номер НОМЕР_1 , нежитлову будівлю-автогараж за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлову будівлю-пилораму за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлову будівлю-будинок механізаторів за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлову будівлю-навіс с/г техніки в тракторній бригаді за адресою: АДРЕСА_4 , та нежитлову будівлю-молочний блок за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 11). 
Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 24 грудня 2015 року державним реєстратором Реєстраційної служби Чернігівського МУЮ Чернігівської області на підставі ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 грудня 2015 року накладено арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_6 , а саме, на будівлю-автогараж за адресою: АДРЕСА_1 та будівлю-пилораму за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 13, 14).
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 січня 2016 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ спільно нажитого майна, відповідно до якої сторони визнали факт їхнього спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з листопада 2011 року по 01 грудня 2015 року. Визнали, що нежитлова будівля-автогараж за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлова будівля-пилорама за адресою: АДРЕСА_2 та автомобіль марки УРАЛ 375 реєстраційний номер НОМЕР_1 є їхньою спільною сумісною власністю. Сторони погодились на реальний розподіл майна з виділенням у власність ОСОБА_1 наведеного вище майна, стягнувши з позивачки на користь ОСОБА_6 різницю половини вартості нежитлової будівлі-автогаражу, нежитлової будівлі-пилорами та автомобіля марки УРАЛ 375 реєстраційний номер НОМЕР_1 у загальному розмірі 220 374 грн (а.с. 15-16). Судове рішення набрало законної сили 19 січня 2016 року.
Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 березня 2016 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування арешту на майно відмовлено (а.с. 12).
Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 жовтня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 12 років позбавлення волі. Стягнуто з ОСОБА_6 на корить держави процесуальні витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування для проведення судових експертиз в сумі 20 124,77 грн. Стягнуто з ОСОБА_6 : на користь потерпілої ОСОБА_2 500 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 17 250 грн матеріальної шкоди; на користь потерпілого ОСОБА_5 500 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та на користь потерпілого ОСОБА_4 500 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. З метою забезпечення виконання вироку в частині задоволених позовних вимог потерпілих та стягнень на користь держави залишено дію арешту майна ОСОБА_6 на автомобіль марки УРАЛ 375 реєстраційний номер НОМЕР_1 , нежитлову будівлю-автогараж за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлову будівлю-пилораму за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлову будівлю-будинок механізаторів за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлову будівлю-навіс с/г техніки в тракторній бригаді за адресою: АДРЕСА_4 , та нежитлову будівлю-молочний блок за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 17-25).
Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 жовтня 2018 року залишено без змін (а.с. 26-33).
Постановою Верховного Суду від 20 січня 2020 року вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 жовтня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року залишено без змін (а.с. 80-82).
04 березня 2020 року Деснянським районним судом м. Чернігова видано виконавчі листі № 742/1216/16-к про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 грошових коштів в рахунок відшкодування моральної та матеріальної шкоди (а.с. 194-195, 196-196а, 197-198).
Постановами державного виконавця Прилуцького МРВ ДВС від 05 серпня 2020 року відкрито виконавчі провадження на примусове виконання вищезазначених виконавчих листів (а.с. 137, 139, 141).
Для забезпечення збереження майна та належного виконання рішення суду постановою державного виконавця Прилуцького МРВ ДВС від 01 липня 2021 року накладено арешт на все майно боржника – ОСОБА_6 (а.с. 190).
Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 14 вересня 2022 року підтверджується факт накладення арешту на нежитлову будівлю-гараж та нежитлову будівлю-пилораму, належних на праві приватної власності ОСОБА_6 , як на підставі ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 грудня 2015 року, так і на підставі постанови державного виконавця від 01 липня 2021 року (а.с. 183-185).
Звернувшись з позовом про скасування арешту на майно, ОСОБА_1 стверджувала про порушення її прав як власника майна, зокрема, нежитлової будівлі-гаражу, нежитлової будівлі-пилорами та автомобіля марки УРАЛ 375, оскільки, набувши право власності на зазначене майно на підставі судового рішення, позивачка не може оформити відповідне речове право через арешт майна, накладений в рамках кримінального провадження, яке завершено.
Відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Судова юрисдикція – це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства – цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 ст. 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в суді загальної юрисдикції і переданий на його розгляд з такими вимогами.
За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку, якщо такий спір є спором цивільним.
Відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу є обов`язковою підставою  для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги. 
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 зазначила, що якщо арешт накладений за правилами КПК України (в редакції 2012 року) на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України (постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 202/5044/17, від 28 листопада 2018 року у справі № 636/959/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 640/17552/16-ц, від  27  березня 2019 року у справі № 202/1452/18, від 11 вересня 2019 року у справі № 504/1306/15-ц).
За матеріалами справи встановлено, що ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігів від 07 грудня 2015 року в межах кримінального провадження № 12015270210001805 накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, належне на праві власності підозрюваному ОСОБА_6 , зокрема, автомобіль марки УРАЛ 375 реєстраційний номер НОМЕР_1 , нежитлову будівлю-автогараж за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлову будівлю-пилораму за адресою: АДРЕСА_2 . Отже, арешт на майно було накладено під час досудового слідства у кримінальному провадженні за правилами КПК України.
Набувши на підставі ухвали Прилуцького міськрайонного суду від 11 січня 2016 року право власності на вищезазначені автомобіль марки УРАЛ 375, нежитлову будівлю-автогараж та нежитлову будівлю-пилораму, ОСОБА_1 звернулася до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту на зазначене майно. Дійшовши висновку про відмову у задоволенні клопотання, слідчий суддя указав, що потреба у застосуванні арешту майна не відпала, оскільки у кримінальному провадженні потерпілими пред`явлений цивільний позов до ОСОБА_6 . Крім того, заявницею не надано доказів про наявне у неї право власності на майно, відповідно до якого ставиться питання про скасування його арешту.
Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 жовтня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у вигляді 12 років позбавлення волі. З метою забезпечення виконання вироку в частині задоволених позовних вимог потерпілих та стягнень на користь держави залишено дію арешту майна ОСОБА_6 . Зазначений вирок рішеннями судів апеляційної та касаційної інстанції залишений без змін.
Позивачка, звернувшись з даним позовом в порядку цивільного судочинства, указувала, що за змістом ст. 174 КПК України право заявити клопотання про скасування арешту на майно передбачено під час кримінального провадження і таке клопотання мало б бути розглянуто під час досудового розслідування – слідчим суддею, а під час судового провадження – судом. Проте, на час звернення з цим позовом кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 завершене, а арешт на майно є чинним.
Разом з тим, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що при постановленні вироку відносно ОСОБА_6 питання арешту майна не залишилось невирішеним. З метою забезпечення виконання вироку в частині задоволених позовних вимог потерпілих та стягнень на користь держави дію арешту майна ОСОБА_6 залишено.
Статтею 539 КПК України визначено порядок вирішення судом питань, пов`язаних з виконанням вироку. Частиною 2 цієї статті визначено, що потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів.
Отже, з огляду на те, що судом залишено арешт майна з метою забезпечення задоволення цивільних позовів потерпілих та стягнень на користь держави, тобто, для виконання вироку в частині вирішених цивільних позовів, ОСОБА_1 у випадку, якщо вважає право порушеним, має звертатись до суду з клопотанням про зняття арешту в порядку, передбаченому ст. 539 КПК України.
Всупереч наведеним вище правовим нормам та обставинам справи, суд першої інстанції у ході розгляду справи залишив поза увагою, що арешт на рухоме та нерухоме майно, право власності на яке за твердженням ОСОБА_1 набуте нею на законних підставах, накладено в кримінальному провадженні за правилами КПК України, право на зняття арешту в порядку КПК України для позивачки не втрачено, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку, що питання про зняття такого арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства.
З огляду на викладене, скасування (зняття) арешту з майна, який було накладено за правилами кримінального судочинства в рамках кримінального провадження підлягає розгляду у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом. Таким чином, даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.
Не може бути застосовано в ході розгляду цієї справи правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №  766/21865/17, за якою вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права і виникають з цивільних правовідносин, а отже можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції, оскільки вона регулює інші правовідносини, і за обставинами справи, в якій ухвалено цю правову позицію, арешт на майно накладався під час дії КПК України в редакції 1960 року і можливість його зняти в такому порядку для особи було вичерпано.   
Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених ст. 255, 257 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної п. 1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (ч. 1 ст. 256 ЦПК України).
З урахуванням наведеного, апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить задовольнити частково, а оскаржуване рішення суду – скасувати, закривши провадження у справі. Позивачці належить роз`яснити її право на звернення до суду в порядку кримінального судочинства.
Керуючись  п. 1 ч. 1 ст. 255, 367, 374, ч. 1 ст. 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, - 
     
                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2022 року – скасувати. 
Провадження у справі за  позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування арешту на майно – закрити.
Роз`яснити позивачці ОСОБА_1 її право на звернення до суду в порядку кримінального судочинства.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2023 року.

Головуюча:                                                                     Н.В. Шитченко

         Судді:                                                                    О.Є. Мамонова

                                                                                        О.І. Онищенко