РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2023 року м. Рівне 

Справа № 559/3364/21
Провадження № 22-ц/4815/52/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Гордійчук С. О., Хилевича С. В.
секретар судового засідання – Крижов В. С.

учасники справи:позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Міністерство юстиції України, 
відповідач – Державний реєстратор Привільненської сільської ради
Дубенського району Рівненської області Антонюк Інна Іванівна, 
відповідач – Акціонерне товариство «Таскомбанк»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Міністерства юстиції України та Акціонернеого товариства «Таскомбанк» на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29 червня 2022 року у складі судді Ральця Р. В., ухвалене в м. Дубно Рівненської області о 13 годині 30 хвилин, повний текст рішення складено 11 липня 2022 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Міністерства юстиції України, Державного реєстратора Привільненської сільської ради Дубенського району Рівненської області Антонюк І. І., Акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання незаконними дій Міністерства юстиції України, скасування наказу та висновку колегії Міністерства юстиції України, скасування рішень державного реєстратора. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 01 жовтня 2020 року державним реєстратором Антонюк І. І. проведено державну реєстрацію прав на належне їй на праві власності майно: житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку 0,0873 га (кадастровий номер:5610300000:02:001:1352), яка надана для обслуговування вказаного житлового будинку, за АК «ТаскомБанк», код ЄДРПОУ 09806443. Державним реєстратором не взято до уваги, що у розділі «Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень» наявна інформація про арешт вищезазначеного нерухомого майна(номер запису про обтяження 38203551, внесений 16.09.2020 державним виконавцем Дубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Бабич Л. П.), накладений судом з метою недопущення звернення стягнення на предмет іпотеки. Через незаконність реєстраційних дій державного реєстратора позивачка на адресу Міністерства юстиції України направила скаргу в порядку статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в якій вказувала на незаконні реєстраційні дії державного реєстратор, яку Міністерство юстиції України отримано 27.11.2020. 26 квітня 2021 року Міністерство юстиції України на підставі висновку колегії з розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції видало наказ №1307 про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 у зв`язку із тим, що рішення від 05.10.2020 №54414817, прийняте державним реєстратором Антонюк І. І., відповідає вимогам законодавства. На думку позивачки відповідач - Міністерство юстиції України, підійшло до розгляду скарги формально без належної оцінки оскаржуваних дій державного реєстратора внаслідок чого наказ та висновок колегії Міністерства юстиції України є протиправними та такими, що не грунтуються на нормах Закону. Позивачка вказує також на те, що скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора розглядається протягом тридцяти днів, натомість, в порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», розгляд скарги призначено лише 01.03.2021, а оскаржуваний наказ та висновок колегії Міністерства юстиції України взагалі прийнято лише 26.04.2021. 

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29 червня 2022 року вказаний позов задоволено частково. Визнано дії Міністерства юстиції України незаконними щодо порядку розгляду скарги ОСОБА_1 від 24.11.2020 року та про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 24.11.2020 року. Скасовано наказ Міністерства юстиції України від 26.04.2021 року за №1307 про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 24.11.2020 року. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54414817, 54413998 від 05.10.2020, проведені державним реєстратором Антонюк І. І. (Привільненська сільська рада Дубенського району Рівненської області) за Акціонерним товариством «Таскомбанк», код ЄДРПОУ 09806443, права власності на об`єкти нерухомого майна: житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку 0,0873 га (кадастровий номер: 5610300000:02:001:1352). Зобов`язано державного реєстратора Антонюк Інну Іванівну (Привільненська сільська рада Дубенського району Рівненської області) поновити реєстраційні дії, які скасовані рішеннями індексний номер: 54414817, 54413998 від 05.10.2020 року. В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Міністерство юстиції України та Акціонерне товариство «Таскомбанк» оскаржили його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі АТ «Таскомбанк» вважає рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Пояснює, що судом неправильно застосовано п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та не дотримано вимог ст.ст. 263, 265, ч. 2 ст. 277 ЦПК України. Зазначає, що наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень інших речових прав, у тому числі іпотеки на передане в іпотеку майно, не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Стверджує, що державну реєстрацію обтяження у виді арешту на майно боржника ОСОБА_1 на підставі постанови державного виконавця, винесеної в порядку виконання ухвали суду про застосування заходів забезпечення позову, не є перешкодою у реалізації АТ «Таскомбанк» прав іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки таке обтяження було зареєстроване вже після державної реєстрації іпотеки за банком. Додає, що АТ «Таскомбанк» має вищий пріоритет переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Звертає увагу суду на те, що станом на час реєстрації нерухомого майна за іпотекодержателем заборони на вчинення реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не перебувало, а відтак дії державного реєстратора відповідали закону. Вказує на порушення місцевим судом процесуальних норм, які виявилися у тому, що справа розглянута в порядку спрощеного провадження, хоча учасники справи заперечували проти цього та наполягали на проведенні судового розгляду в порядку загального позовного провадження. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У своїй апеляційній скарзі Міністерство юстиції України вважає рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Стверджує, що Міністерство юстиції України є неналежним відповідачем у цьому спорі: суд першої інстанції розглядає спір між позивачем та Міністерством юстиції України як цивільно-правовий спір та виніс рішення, яке не ґрунтується на нормах матеріального права, адже розгляд справи в порядку цивільного судочинства шляхом перевірки дотримання адміністративних процедур (порядок розгляду скарги) є помилковим. Додає, що спір між позивачем та Міністерством юстиції України не може вважатися спором цивільно-правовим, оскільки Міністерства не претендує на належність йому об`єкта права власності, не оспорює право власності позивача на об`єкти нерухомого майна, а лише здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав та розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, подані особами, які не визнають або оспорюють набуття, зміну чи припинення заявником речового права. Покликається на положення п.7 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка передбачає, що відмова в державній реєстрації прав з підстав, зазначених у пункті 6 частини 1 цієї статті не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателя - фінансової установи в порядку, передбаченому ст.. 38 Закону України «Про іпотеку». Стверджує, що державна реєстрація права власності була проведена відповідно до вимог, визначених законодавством у сфері державної реєстрації. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що розгляд скарги позивача Міністерством юстиції України здійснено з порушенням вимог закону. Пояснює, що повноваження Міністерства юстиції України у спірних правовідносинах визначаються, зокрема, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком розгляду скарг на рішення дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 25.12.15 № 1128. Додає, що у Законі відсутня норма, яка унеможливлює розгляд скарги та винесення відповідного рішення у формі наказу Міністерством юстиції України після спливу 45 календарних днів. Зазначає, що за результатами розгляду скарг у сфері державної реєстрації, в тому числі, колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган Мін`юсту приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні, тобто, в будь-якому випадку Міністерство юстиції України обов`язково приймає вмотивоване рішення. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

У поданому відзиві на апеляційні скарги Міністерства юстиції України та Акціонерного товариства «Таскомбанк» Фаст А. Т. вважає їх необґрунтованими, безпідставними та просить залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без зміни.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено: 01 жовтня 2020 року державним реєстратором Антонюк І. І. Привільненської сільської ради Дубенського району Рівненської області проведено державну реєстрацію прав на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку 0,0873 га (кадастровий номер:5610300000:02:001:1352), яка надана для обслуговування вказаного житлового будинку за Акціонерним товариством «ТаскомБанк», код ЄДРПОУ 09806443.

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 у порядку статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» звернулась до Міністерства юстиції України зі скаргою на проведені державним реєстратором Антонюк І. І. реєстраційні дії від 01 жовтня 2020 року. Скаргу отримана Міністерством юстиції України 27.11.2020р.

На підставі висновку колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції відповідачем винесено наказ від 26.04.2021 за №1307 про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 . 

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що позивачка не погодилась із прийнятим Міністерством юстиції України наказом від 26.04.2021 за №1307, також вважає незаконними дії міністерства щодо порядку розгляду її скарги.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

З матеріалів справи встановлено, що виникнення спірних правовідносин зумовлено незгодою позивача із діями та рішеннями, вчиненими Міністерством юстиції України як суб`єктом владних повноважень, щодо перевірки скарги позивачки і ухваленого за її результатами рішення. Виникнення спірних правовідносин обумовлено, на думку позивача, протиправною відмовою у задоволенні скарги на дії державного реєстратора. Спір стосується оцінки правомірності дій суб`єкта владних повноважень – Міністерства юстиції України, його владних управлінських дії та прийняття рішення за результатами розгляду скарги.

Оскільки, дослідженню в цій справі підлягають дії Міністерства юстиції України, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень, а також перевірка оскаржуваного наказу цього міністерства на відповідність вимогам законодавства, апеляційний суд приходить до висновку, що спір підлягає вирішенню за правилами адміністративного судочинства.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства( ч. 1 п. а ст. 255 ЦПК України). 

Відповідно до с. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Міністерства юстиції України та Акціонерного товариства «Таскомбанк» задовольнити частково.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29 червня 2022 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державного реєстратора Привільненської сільської ради Дубенського району Рівненської області Антонюк Інни Іванівни, Акціонерного товариства «Таскомбанк» про скасування наказу та висновку колегії Міністерства юстиції України, скасування рішень державного реєстратора – закрити.

Роз`яснити позивачеві, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2023 року.

Головуючий                                                Ковальчук Н. М.

Судді:                                                        Гордійчук С. О.

Хилевич С. В.