Ухвала
 
24 січня 2023 року
м. Київ
справа № 2-1582/2009
провадження № 61-607 ск23
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Запорізького апеляційного суду у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Кухаря С. В., від 07 грудня 2022 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майн, 
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької областівід 05 жовтня 2009 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_5 у вигляді земельної ділянки площею 5,20 га, розташованої на території Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, право на яку підтверджене Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ЗП №056380, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за              № 427 та виданого 12 травня 2000 року за цільовим призначенням «ведення товарного сільськогосподарського виробництва» з правом виготовлення державного акту встановленого зразку на своє ім`я.
Не погодившись з рішенням суду, 30 січня 2022 року ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу з пропуском строку на апеляційне оскарження.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 07 грудня 2022 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 05 жовтня 2009 року з підстав, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України.
Ухвала суду мотивована тим, що заявник звернулася до суду з апеляційною скаргою після спливу одного року з моменту проголошення оскаржуваного судового рішення, що відповідно до частинидругої статті 358 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження. 
До Верховного Суду 05 січня 2023 року   ОСОБА_1 ) подала касаційну скаргу на ухвалуЗапорізького апеляційного суду від 07 грудня 2022 року, у якій просила скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що ОСОБА_1 не була обізнана про розгляд справи, не отримувала рішення суду першої інстанції, його повний текст отримала лише 23 грудня 2021 року, тому висновок апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі є помилковим, що позбавляє заявника права на захист порушених прав, свобод та інтересів. 
Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_1 та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням такого.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. 
Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що  ОСОБА_1 була обізнана про розгляд справи, оскільки 05 жовтня 2009 року особисто подала заяву до суду першої інстанції про розгляд справи без її присутності.
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , апеляційний суд, враховуючи вказані вище норми процесуального права, виходив із того, що апеляційна скарга на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області                  від 05 жовтня 2009 року подана заявником 30 січня 2022 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення. Заявник була обізнана про стан відомого їй судового провадження та розгляд справи судом першої інстанції 05 жовтня 2009 року, оскільки не заперечує факт написання заяви та передачі її позивачу, яка її зареєструвала, однак не скористалася своїми процесуальними правами на подання апеляційної скарги у визначений процесуальним законом строк за відсутності обставин непереборної сили, тому суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, правильно застосувавши положення частини другої статті 358 ЦПК України.
Вказане узгоджується з висновками, викладеними у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18), у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 757/15451/19 (провадження № 61-9908св21).
Зазначені ОСОБА_1 у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення постановлено без додержанням норм процесуального права та зводяться до незгоди з висновками суду і тлумачення на свій розсуд норм процесуального права. 
У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенціївправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.
Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.
У кожній конкретній справі суди мають грунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata. При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.
Таким чином, зі змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали апеляційного суду вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом вимог частини другої статті 358 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення.
Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 07 грудня 2022 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майн.
Додані до скарги матеріали повернути заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                      О. В. Білоконь
                                                                                                                О. М. Осіян
                                                                                                                Н. Ю. Сакара