Постанова
     Іменем   України
 
Єдиний унікальний номер справи 756/4953/21	 	
Номер провадження: 22-ц/824/884/2023	
Головуючий у суді першої інстанції І. М. Банасько	
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач        	
01 березня 2023 року                                                                                                     місто Київ
                              Номер справи 756/4953/21
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
 
головуючого - Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. 
 
секретар судового засідання Сіра Ю. М.
 
учасники справи
 
заявник                                              ОСОБА_1 
заінтересована особа                        Акціонерне товариство «Сенс банк», 
                                                           яке є правонаступником Публічного акціонерного         товариства «УніКредитБанк»
заінтересована особа                        Акціонерне товариство «УкрСиббанк»
заінтересована особа                        Оболонський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального                                  міжрегіонального управління Міністерства          юстиції (м. Київ)
 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 30 червня 2021 року, постановлену у складі судді Банасько І. М., в приміщенні Оболонського районного суду міста Києва, повна ухвала складена 05.07.2021
 
у с т а н о в и в :
 
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанови державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рабцевич К. Ю., мотивованою тим, що 15 березня 2021 року АТ КБ «Приватбанк» наклало арешт на його картковий рахунок за постановою Оболонського РВ ДВС у м. Києві від 05 березня 2021 року. З єдиного порталу державних послуг «Дія» йому стало відомо про наявність виконавчих проваджень № 36511037, № 36510900, № 36511351 щодо примусового стягнення з нього грошових коштів. З документів, що розміщені у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, він встановив, що виконавчі провадження №36511037, № 36510900, № 36511351 приєднані до зведеного виконавчого провадження № 41780275. Постановами старшого державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Рабцевич К. Ю. від 12 лютого 2013 року відкрито виконавчі провадження за виконавчими листами № 2-5050, виданими 20 січня 2013 року Оболонським районним судом міста Києва, про стягнення з нього на користь ПАТ «УніКредит Банк»: заборгованості у сумі 1 730,00 грн (виконавче провадження № 36511037), заборгованості у сумі 1 134 832,86 грн (виконавче провадження № 36510900). Заявник вказує, що в оскаржуваних постановах про відкриття виконавчого провадження допущена помилка, оскільки зазначено, що виконавчий лист з одним і тим самим номером був виданий на підставі одного й того ж судового рішення, але має дві різні дати видачі з різницею в один рік: у ВП № 36511037 зазначено дату видачі виконавчого листа 20 січня 2013 року, а у ВП № 36510900 - 20 січня 2012 року. Постанови про відкриття виконавчих проваджень заявник вважає незаконними, оскільки вони винесені поза межами передбаченого законом трирічного строку, так як строк пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-5050 (рішення суду набрало законної сили 01 грудня 2008 року), виданого 20 січня 2012 року, сплив 01 грудня 2011 року. Доказів поновлення судом строків пред`явлення виконавчих документів до виконання матеріали виконавчого провадження не містять.
З урахуванням викладеного заявник просив суд поновити строк для подання скарги; визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Рабцевич К. Ю. від 12 лютого 2013 року про відкриття виконавчого провадження №36511037 за виконавчим листом № 2-5050 про стягнення з нього на користь Публічного акціонерного товариства «УніКредит Банк» суми боргу у розмірі 1 730,00 грн, визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу ДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Рабцевич К. Ю. від 12 лютого 2013 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 36510900 за виконавчим листом № 2-5050 про стягнення з нього на користь ПАТ «УніКредит Банк» суми боргу розмірі 1 134 832,86 грн.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 30 червня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено. 
Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невірну оцінку доказам, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги на рішення державного виконавця.
В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції не з`ясував обставини щодо неотримання скаржником оскаржуваних постанов у передбачені законом строки та спосіб та помилково визнав встановленою ту обставину, що оскаржувані постанови про відкриття виконавчих проваджень були винесені у межах строків пред`явлення виконавчих документів до виконання, хоча ця обставина не була доведена та не підтверджується жодним доказом у справі.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник заявника ОСОБА_2. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з викладених підстав.
Заінтересовані особи АТ «Сенс банк», яке є правонаступником ПАТ «УніКредитБанк», АТ «УкрСиббанк», Оболонський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) будучи належним чином повідомленими про час та дату розгляду справи, у судове засідання до суду апеляційної інстанції явку своїх представників не забезпечили, причини неявки суду не повідомили, будь - яких заяв чи клопотань до суду від вказаних осіб не надходило. Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу заінтересовані особи не скористалися. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності вказаних осіб з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України. Їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає її розгляду.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника боржника ОСОБА_2 , вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення повністю не відповідає.
Так, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Важливим також є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).
З урахуванням наведеного, судове рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.
У статті 1 Закону «Про виконавче провадження» закріплено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Так, одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Отже, предметом судового захисту за скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавців під час виконання судового рішення є порушене право заявника, що підлягає доказуванню і встановленню при ухваленні судового рішення.
Звертаючись до суду із скаргою на постанови старшого державного виконавця відділу ДВС Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Рабцевич К. Ю. від 12.02.2013 про відкриття виконавчого провадження ВП № 36511037 за виконавчим листом № 2-5050 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УніКредит Банк» суми боргу розмірі 1 730,00 грн та про відкриття виконавчого провадження ВП №36510900 за виконавчим листом № 2-5050 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УніКредит Банк» суми боргу розмірі 1 134 832,86 грн заявник вказував, що він вважає вказані постанови  незаконними з огляду на те, що на його переконання на момент відкриття виконавчих проваджень ВП №36511037 та ВП №36510900, а саме 12.02.2013 було пропущено строк пред`явлення виконавчих листів до виконання, оскільки матеріали виконавчих проваджень не містять доказів поновлення судом строків пред`явлення виконавчих листів до виконання, звернення стягувача до ДВС із заявами про стягнення, як і самих виконавчих листів з датами 20.01.2012 та/або 20.01.2013. Тобто, скаржник вважає, що для виконавчого листа №2-5050, виданого Оболонським районним судом міста Києва 20.01.2012 на підставі рішення суду від 20.11.2008, що набрало законної сили 01.12.2008 строк пред`явлення до виконання сплив 01.12.2011.Звернуто увагу суду на те, що востаннє дублікат виконавчого листа у справі за № 2-5050 було видано Оболонським районним судом міста Києва 02.12.2011, тоді коли з 09.03.2011 набула чинності нова редакція Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до якої було встановлено нові строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, зокрема протягом року.
Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні скарги, суд першої інстанції дійшов висновку, що зважаючи на те, що оригінали виконавчих листів про виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20.11.2008 у справі №2-5050/2008, що набрало законної сили 01.12.2008, могли бути пред`явлені до виконання у строк протягом трьох років, а дублікат виконавчого листа є аналогічним та повністю дублює зміст оригіналу виконавчого листа, в тому рахунку і у строках пред`явлення його до виконання, тому строк пред`явлення виконавчих листів за №№ 2-5050 від 20.01.2012 та від 20.01.2013 до виконання на час винесення старшим державним виконавцем відділу ДВС Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Рабцевич К.Ю. від 12.02.2013 постанов про відкриття виконавчих проваджень ВП №36511037 за виконавчим листом № 2-5050 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УніКредит Банк» суми боргу розмірі 1 730,00 грн та ВП № 36510900 за виконавчим листом № 2-5050 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УніКредит Банк» суми боргу розмірі 1 134 832,86 грн не був пропущений.
Проте з такими висновками суду колегія суддів погодитися не може, оскільки вони не відповідають вимогам закону та наявним у матеріалах справи доказам, а також встановленим судом обставинам з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 18 ЦПК України).
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на момент виникнення спірних правовідносин були врегульовані Законом № 606-XIV.
Статтею 21 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років.
У пункті 4 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)» від 04 листопада 2010 року № 2677-VI передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.
Із матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 20 листопада 2008 року, ухваленим у справі № 2-5050/2008, частково задоволено позовом ТОВ «УніКредит Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УніКредит Банк» 1 134 832,86 грн заборгованості за кредитним договором та 1 730,00 грн судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.
Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 листопада 2008 року набрало законної сили 01 грудня 2008 року. На виконання цього рішення суду  було видано виконавчі листи, які могли бути пред`явлені до виконання у строк до 01.12.2011.
В матеріалах справи відсутні докази щодо дати видачі стягувачу оригіналів виконавчих листів та щодо дати пред`явлення цих виконавчих листів до виконання.  
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 09 грудня 2010 року у справі № 2-5050/2008 задоволено заяву ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві про видачу дубліката виконавчого листа. Видано дублікат виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києві від 20 листопада 2008 року. В ухвалі суду відсутні відомості щодо дати звернення заявника до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, а також відсутні відомості про вирішення судом питання щодо строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 05 вересня 2011 року у цій справі відмовлено у задоволенні заяви представника ПАТ «УніКредит Банк» про видачу дубліката виконавчого листа. Суд дійшов такого висновку через відсутність у матеріалах справи доказів втрати оригіналу виконавчого листа та через те, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання є 1 рік і він закінчився на час звернення Банка до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 02 грудня 2011 року у справі 2-5050/2008 за заявою представника ПАТ «УніКредит Банк» видано дублікат виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УніКредит Банк» 1 134 832,86 грн та 1 730,00 грн судових витрат. В ухвалі суду відсутні відомості щодо дати звернення заявника до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, а також відсутні відомості про вирішення судом питання щодо строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Постановою старшого державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Рабцевич К. Ю. від 12 лютого 2013 року відкрито виконавче провадження № 36510900 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5050, виданого 20 січня 2012 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УніКредит Банк» суми боргу у розмірі 1 134 832,86 грн.
Постановою старшого державного виконавця ВДВС Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Рабцевич К. Ю. від 12 лютого 2013 року відкрито виконавче провадження № 36511037 про примусове виконання виконавчого листа № 2-5050, виданого 20 січня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УніКредит Банк» судового збору у розмірі 1 730,00 грн.
Постановами державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві від 29 січня 2014 року виконавчі провадження № 36511037 та № 36510900 приєднано до зведеного виконавчого провадження № 41780275, яке видане ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві.
Постановою головного державного виконавця Оболонського РВ ДВС у м. Києві Ярмоленко К. Ю. від 05 березня 2021 року ВП № 36511037 при примусовому виконанні виконавчого листа Оболонського районного суду міста Києва від 20 січня 2012 року № 2-5050 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УніКредит Банк» суми боргу у розмірі 1 134 832,86 грн, виконавчого листа Оболонського районного суду міста Києва від 20 січня 2013 року № 2-5050 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УніКредит Банк» суми боргу у розмірі 1 730,00 грн; виконавчого листа Святошинського районного суду міста Києва від 12 травня 2010 року № 2-2090-1/08 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» суми боргу у розмірі 438 288,87 грн накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 .
Перевіряючи доводи апеляційної скарги та вирішуючи питання щодо правомірності дій державного виконавця при вирішенні питання про відкриття виконавчих проваджень №36510900 та №36511037, колегія суддів зазначає, що необхідним є встановлення чи пред`являлися виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УніКредит Банк» 1 134 832,86 грн та 1 730,00 грн судових витрат, видані на виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 листопада 2008 року у справі №2-5050/2008, до виконання та чи були підстави для переривання строку пред`явлення цих виконавчих листів до виконання.
Апеляційним судом встановлено, що матеріали справи не містять оригіналів/копій виконавчих листів або їх дублікатів, зокрема з відмітками щодо звернення їх до виконання та стану виконання виконавчого документа.
З метою встановлення дійсних обставин справи, які б дали змогу суду на підставі належних та допустимих доказів, встановити чи були підстави для переривання строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, судом було здійснено визначені процесуальним законом дії щодо отримання таких доказів. 
Проте таких доказів судом не знайдено, також їх не надано у розпорядження суду ні стягувачем, ні боржником.
Згідно довідки Оболонського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві при передачі від одного державного виконавця до інших було втрачено виконавчі провадження №36510900 та №36511037 по виконанню виконавчого листа № 2-5050 від 20.01.2013 Оболонського районного суду міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УніКредит Банк» суми боргу розмірі у розмірі 1 134 832,86 грн та судового збору у розмірі 1 730,00 грн.
Так, згідно зі статтею 22 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на час ухваленні рішення суду першої інстанції) строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.
Статтею 23 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», у редакції, чинній на момент пред`явлення стягувачем виконавчого листа до виконання, указано, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника,  а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, з моменту закінчення дії відповідної заборони.
Отже, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а повернення стягувачу виконавчого документа на підставі заяви не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили. Крім того, однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа, є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 03 червня 2020 року у справі № 2-461/09).
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили. Необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 727/1256/16-ц зроблено правовий висновок про те, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново наступного дня після його повернення, і час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.
Із матеріалів справи убачається, що відповідно до ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 02 грудня 2011 року у справі № 2-5050/2008, постановленої за заявою ПАТ «УніКредит Банк» про видачу дубліката виконавчого листа, питання щодо поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання не вирішувалось. Інформація щодо переривання строку пред`явлення виконавчих документів до виконання, оригінали (копії) виконавчих листів чи їх дублікати у матеріалах справи відсутні.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на час винесення постанов про відкриття виконавчого провадження) державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову.
Згідно з частиною першою статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Державний виконавець виносить постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження протягом трьох робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові разом з виконавчим документом (ч. 2 ст. 26 Закону № 606-XIV).
З огляду на зазначене, державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, в іншому випадку державний виконавець має відмовити у прийнятті до провадження виконавчого документа, оскільки строк пред`явлення для примусового виконання закінчився, про що має винести відповідну постанову.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача.
Відповідно до частини п`ятої зазначеної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.
З аналізу зазначених статей вбачається, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а повернення стягувачу виконавчого документа на підставі заяви не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.
Апеляційним судом встановлено, що у матеріалах справи відсутні копії виконавчих листів чи їх дублікатів з відмітками щодо звернення їх до виконання та стану виконання тощо. Також матеріали справи не містять доказів першочергового та/або повторного пред`явлення зазначених вище виконавчих листів до виконання. Зокрема відсутні відомості щодо переривання строку пред`явлення цих виконавчих листів до виконання. Встановити ці обставини у суду немає можливості, оскільки здобути такі докази не вбачається можливим через їх відсутність як у стягувача та у боржника, так і у державного виконавця.
За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що строк пред`явлення до виконання виконавчих листів за №2-5050 з примусового виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20.11.2008 у справі №2-5050/2008, що набрало законної сили 01.12.2008, на час винесення старшим державним виконавцем відділу ДВС Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Рабцевич К. Ю. від 12.02.2013 постанов про відкриття виконавчих проваджень ВП №36511037 за виконавчим листом № 2-5050 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УніКредит Банк» судового збору у сумі 1 730,00 грн та ВП № 36510900 за виконавчим листом № 2-5050 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УніКредит Банк» суми боргу у розмірі 1 134 832,86 грн пропущено.
Відтак висновок суду у тому, що на час постановлення оскаржуваних постанов про відкриття виконавчого провадження від 12 лютого 2013 року строк пред`явлення виконавчих листів від 20 січня 2012 року № 2-5050 та від 20 січня 2013 року № 2-5050 не пропущений, оскільки  ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 02 грудня 2011 року видано дублікат виконавчого листа, не ґрунтується на вимогах закону.
Таким чином при винесенні постанов про відкриття виконавчих проваджень державний виконавець не здійснив необхідних дій та не встановив обставин, чи пред`являлися виконавчі листи, видані на виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 листопада 2008 року у справі № 2-5050/2008 року, до виконання та чи були підстави для переривання строку пред`явлення цих виконавчих листів до виконання, що призвело до ухвалення невірного судового рішення про відмову у задоволенні скарги на рішення державного виконавця.
У справі, яка переглядається, відсутність в матеріалах виконавчих проваджень доказів поновлення судом строків пред`явлення виконавчих листів до виконання, звернення стягувача до ДВС із заявами про стягнення, як і самих виконавчих листів судом апеляційної інстанції тлумачиться на підтвердження обставин, викладених заявником у скарзі. Колегія суддів вважає, що відсутність таких доказів не може свідчити про законність винесення 12.02.2013 державним виконавцем постанов про відкриття виконавчих проваджень ВП № 36511037 та ВП № 36510900 за виконавчими листами № 2-5050 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УніКредит Банк» суми боргу розмірі 1 134 832,86 грн та судового збору у розмірі 1 730,00 грн, оскільки такі постанови державним виконавцем винесені поза межами передбаченого законом трирічного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, що було передбачено законом на час виникнення спірних правовідносин.
Аналізуючи зміст поданої скарги, надавши оцінку наявним у справі доказам в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення скарги. 
Отже, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів і вимог апеляційної скарги, визначивши характер правовідносин між учасниками справи та закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідивши матеріали справи та надавши належну правову оцінку доводам учасників справи і зібраним у справі доказам, дійшла висновку про те, що суд першої інстанції не встановив строк пред`явлення виконавчих листів до виконання та чи були підстави для переривання стоку пред`явлення цих виконавчих листів до виконання, не перевірив доводів заявника щодо правомірності винесення постанов про відкриття виконавчого провадження, чим порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 30 червня 2021 року та ухвалення нового судового рішення про задоволення скарги ОСОБА_1 з наведених вище підстав.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Виходячи з вищенаведеного, ухвала суду першої інстанції не може вважатись законною та обґрунтованою, і такою, що постановлена з правильним застосуванням норм матеріального і  процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для її скасування з ухваленням нового судового рішення про задоволення скарги ОСОБА_1 з наведених вище підстав. 
 Оскільки суд задовольняє скаргу  ОСОБА_1 , то підлягають стягненню з  Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп
 
Керуючись ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 30 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у        м. Києві Рабцевич Катерини Юріївни від 12 лютого 2013 року про відкриття виконавчого провадження № 36511037 за виконавчим листом № 2-5050 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УніКредитБанк» суми боргу у розмірі 1 730 (одна тисяча сімсот тридцять) грн 00 коп.
Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у        м. Києві Рабцевич Катерини Юріївни від 12 лютого 2013 року про відкриття виконавчого провадження № 36510900 за виконавчим листом № 2-5050 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УніКредитБанк» суми боргу у розмірі 1 134 832 (один мільйон сто тридцять чотири тисячі вісімсот тридцять дві) грн 86 коп.
Стягнути з Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (ЄДРПОУ 35018577, м. Київ, вул. М. Тимошенка, 2Д, 4 поверх) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повна постанова складена 14 березня 2023 року.

Судді
                                                                                                     Л. Д.  Поливач
 
                                                                                                     А. М.  Стрижеус
 
                                                                                                     О. І.  Шкоріна