ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/215/23 Справа № 204/11067/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д.Л. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко  О. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 лютого 2023 року                                                                м. Дніпро
Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро розглянувши клопотання про поновлення строків та апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2022 року в справі про адміністративне правопорушення, якою:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , 
       визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -
за участю: 
особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності —  ОСОБА_1 , 
адвоката — Федорець Є.Є.

В С Т А Н О В И В: 
Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 1 (один) рік.
       Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496,20 гривень на користь держави.
       Судом першої інстанції встановлено, що 17 листопада 2022 року, о 13.55 год., у м. Дніпрі, по пр. Пушкіна, 6, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом “Renault Logan”, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Водій від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність. 
       Не погоджуючись з вказаним рішенням, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати та провадження у справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
       В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначив, що суд розглянув справу без його участі, копію постанови отримав лише 26.12.2022 року, у зв`язку з чим просив поновити строк на апеляційне оскарження. Просив визнати причини пропуску строку апеляційного оскарження поважними.
       В обґрунтування апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначив, що обставини, які викладені в протоколі, не відповідають дійсності, уповноваженими особами УПП в Дніпропетровській області області порушено порядок проведення огляду.
       Вказує, що умови та послідовність дій поліцейських по виявленню у водіїв транспортних засобів ознак, зокрема, наркотичного сп`яніння визначені ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженим постановою КМ України від 17 грудня 2008 р. N 1103 (надалі Порядок № ПОЗ) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 (надалі Інструкція № 1452/735).
       Зазначає, що у водія ОСОБА_1 , на думку працівника поліції, було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, працівник поліції має право вимагати проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння. Однак, у разі якщо водій на пропозицію працівника поліції відмовився пройти огляд на стан сп`яніння як з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу працівником поліції, так і у відповідному закладі охорони здоров`я, відповідно, таку відмову відповідно до встановленого порядку огляду повинні засвідчити двоє свідків.
       Вказує, що на запитання працівників поліції чи буде ОСОБА_1 проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, останній погодився, проте працівниками поліції не беручи до уваги згоду ОСОБА_1 на проходження медичного огляду, був складений відповідний протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       Окрім цього, відсутні й докази того, що відмова ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан сп`яніння була прийнята працівником поліції у присутності свідків.
       Наведений відеозапис наочно демонструє відсутність будь-яких свідків при фіксуванні факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду у медичному закладі.
       Крім того, на 7 аркуші адміністративної справи міститься розписка про отримання повістки про виклик до суду ОСОБА_1 , де зазначено, що повістка отримана особисто. У зазначеній розписці підпис від імені ОСОБА_1 виконана не ним, а іншою особою, що свідчить про фальшування матеріалів справи. Вказує, що не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і з об`єктивних причин не прийняв участь в судовому засіданні, що є беззаперечною підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
       В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник Федорець Є.Є. підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити її з підстав задовольнити з підстав викладених в ній. 
       Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
       При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
       Згідно вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
       Відповідно до вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
       Дослідивши під час апеляційного розгляду докази у справі про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суддя місцевого суду у порушення положень ст.ст. 245, 280 КУпАП не з`ясував повно, всебічно і об`єктивно обставини справи, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       Обґрунтовуючи свої висновки, суд першої інстанції послався на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю підтверджується фактичними даними, які містяться у протоколі серії ААД №353614 від 17.11.2022 року, в якому зазначено дата вчинення, місце, обставини вчинення адміністративного правопорушення, та узгоджується з іншими доказами, наявними та дослідженими судом, а саме: рапортом працівника поліції та відеозаписом з нагрудної камери поліцейського. 
       Однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.
       За ч. 1 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.
       Згідно ст. 251 КУпАП на співробітників поліції, як на осіб, що в силу ст. 255 КУпАП уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, в тому числі й за ст. 130 КУпАП, покладено імперативний обов`язок щодо збирання доказів, які в силу системного аналізу вимог ст.ст. 251 та 256 КУпАП мають бути додані до протоколу та/або посилання на які повинні міститися в самому протоколі.
       Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. В Україні діє принцип презумпції невинуватості. Само по собі складення протоколу про адміністративне правопорушення, за відсутності інших даних на підтвердження наявності складу адміністративного правопорушення, не є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.
       Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
       Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
       Допитаний під час апеляційного перегляду ОСОБА_1 , пояснив суду, що 17 листопада 2022 року, о 13.55 год., у м. Дніпрі, по пр. Пушкіна, 6, він керував транспортним засобом “Renault Logan”, номерний знак НОМЕР_1 , в якості таксі, перевозив пасажирів, коли його зупинили працівники поліції. На його запитання працівники відмовились вказати причину зупинки. Зазначає, що працівники поліції запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки вбачали в нього ознаки наркотичного сп`яніння. Він наполягав на тому, що його доставили до медичного закладу для проходження огляду. Вказує, що він розмовляв чітко, без порушення мови, не проявляв жодних ознак наркотичного чи іншого сп`яніння. Вказує, що в автомобілі перебували клієнти, пасажири, яких він повинен був відвезти на вокзал. Попередив працівників поліції, що пасажири запізнюються на потяг, тому він не має змоги пройти огляд на стан сп`яніння. Вказав, що працівники поліції, роз`яснили йому, що в подальшому він зможе самостійно пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі після складання відносно нього протоколу. Зазначив, що працівники поліції не відстороняли його від керування транспортним засобом. 
       З метою перевірки доводів апеляційної скарги та пояснень наданих у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 , судом апеляційної інстанції були викликані свідки працівники поліції, однак на неодноразові виклики до суду працівники поліції не з`явились. 
       Переглядом відеозапису з нагрудної бодікамери інспектора УПП у Дніпропетровській області, судом апеляційної інстанції встановлено, що 17 листопада 2022 року, о 13.55 год., у м. Дніпрі, по пр. Пушкіна, 6, був зупинений транспортний засіб “Renault Logan”, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_1 . 
       З вказаного відеозапису 474020 з 14-54 по 14-55 вбачається, що працівник поліції під час спілкування з водієм ОСОБА_1 зазначає, що він може самостійно проїхати в медичний заклад для проходження медичного огляду після складання у відношенні нього протоколу на місці. 
       Також переглядом відеозапису встановлено, що працівник поліції не назвав водію ОСОБА_1 жодної ознаки наркотичного сп`яніння, при цьому не було зафіксовано порядок перевірки виявлених у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, зокрема перевірки реакції його зіниць очей на світло, огляд його рук. З відеозапису чітко видно, що у ОСОБА_1 відсутнє тремтіння пальців рук, поведінка адекватна, мова зрозуміла, чітка, рухи тіла теж адекватні. Відеозаписом не зафіксовано і відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, належного роз`яснення йому його процесуальних прав та суті його провопорушення.
       Даний відеозапис підтверджує пояснення надані ОСОБА_1 під час апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції.
       Апеляційний суд звертає увагу, що відеозапис з камери № 474020 об`єктивно зазнав втручання у відеоряд з боку працівників поліції, оскільки містяться вирізані фрагменти запису з 14:17 по 14-18:20 (півтори хвилини) з 14.20 по 14.39 (19 хвилин) з 14:39-14.45 (6 хвилин) з 14: 45-14:47 (2 хвилини), вказане виключає можливість поза будь-яким розумним сумнівом встановити дійсні обставини інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення та використання вказаних доказів в якості належних та допустимих.
       З матеріалів справи вбачається, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які б дали можливість констатувати, що його винуватість доведено поза розумним сумнівом, що, зокрема, вбачається з наступного.
       Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Крім того, п.2.9 (а) Правил дорожнього руху України передбачає заборону водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Згідно з положеннями частин 2 - 6 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
       У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
       Разом із цим, згідно з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
       З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення (п. 9 Розділу ІІ Інструкції).
       Всупереч вказаним положенням закону, працівники поліції не доставили водія до закладу охорони здоров`я для проходження медичного огляду та не склали письмове направлення на проходження медичного огляду, а тому відсутній факт такого направлення. 
       В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
       Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
       У відповідності до вимог частини першої ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
       Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.
       Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.
       Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
       Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що особа уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення, встановивши наявність усіх складових складу адміністративного правопорушення, зобов`язана скласти протокол, в якому в обов`язковому порядку має бути зазначені суть адміністративного правопорушення, тобто, дії особи, які відповідають диспозиції статті 130 КУпАП та утворюють об`єктивну сторону складу зазначеного правопорушення.
       Оскільки у відповідності до приписів ст. 254 КУпАП складання протоколу про адміністративне правопорушення передбачено виключно у випадку його вчинення, уповноважена посадова особа на момент складання протоколу повинна мати в своєму розпорядженні належні та допустимі докази, визначені ст. 251 КУпАП, які беззаперечно доводять вину особи у вчиненні правопорушення.
       Відповідно до ст. 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
       Україна, давши згоду на обов`язковість міжнародного договору, зобов`язується діяти таким чином, щоб не позбавити його мети та не зробити його неможливим для виконання. Тому і ратифікована Конвенція і практика ЄСПЛ відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» для України є джерелами права і обов`язковими до застосування.
       Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, ReportsofJudgmentsandDecisions 1998-VI).
       У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.
       Даючи оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що дії працівника патрульної поліції, які виразились, зокрема, у тому, що він роз`яснював ОСОБА_1 його обов`язок пройти огляд на стан сп`яніння на місці та його право пройти огляд у медичному закладі особисто після складання протоколу, тобто здійснював роз`яснення особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, прав, які законодавством не передбачені, а також вимога поліцейського до ОСОБА_1 зазначити про відмову від огляду, оскільки їм від нього потрібна саме така відповідь, по суті вчинені виключно з метою спонукання останнього до висловлення відмови від проходження огляду. При цьому, апеляційний суд зауважує, що матеріали відеозапису не містять беззаперечної відмови ОСОБА_1 від проходження огляду у медичному закладі, а свідчать про те, що працівники поліції в порушення вимог п. 9 Розділу ІІ Інструкції, не доставили водія ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння. Суд першої інстанції неповно дослідив відеозапис, наявний у матеріалах справи, та не дав належної оцінки вищенаведеним діям працівника поліції в контексті мотивів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
       Обов`язкова відповідність судового процесу у справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП таким засадам, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, безпосередність дослідження доказів, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів безумовно має враховуватись як особами, яких звинувачують у скоєнні адміністративного правопорушення, та їх захисниками, так і судом, що здійснює розгляд відповідних справ. Таким чином, особа не може бути піддана заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що кореспондується із ст. 245 КУпАП, за якою завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
       Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
       Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.
       Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні допустимі докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, постанова судді суду першої інстанції про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконною та підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
       Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В :
       Клопотання особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2022 року, - задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження. 
       Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - задовольнити.
       Постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2022 року, - скасувати. 
       Постановити нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно  ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського         
апеляційного суду                                                         О.Ю. Іванченко