Постанова
Іменем України 
 
22 березня 2023 року 
м. Київ
 
справа № 2/1522/7718/11
провадження № 61-10126св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І., 
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука  М. М.,
 
учасники справи:
заявник (боржник) -  ОСОБА_1 ,
стягувач - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,
особа, дії якої оскаржуються - приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович,
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2021 року у складі судді Свяченої Ю. Б. та постанову Одеського апеляційного суду від 18 серпня 2022 року у складі колегії суддів: Гірняк Л. А., Цюри Т. В., Комлевої О. С.,
Історія справи
Короткий зміст заявлених вимог
У жовтні 2020 року  ОСОБА_1  звернувся зі скаргою на постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д. М. про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна та коштів боржника, заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - АТ «Райффайзен Банк Аваль»), приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д. М.
Скарга мотивована тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2013 року стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 541 853,99 дол. США. Рішення суду набрало законної сили 27 травня 2014 року. 21 листопада 2014 року на підставі цього рішення виданий виконавчий лист, який неодноразово пред`являвся АТ «Райффайзен Банк Аваль» до примусового виконання та останній раз повернутий стягувачу 08 грудня 2016 року на підставі пункту 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», а тому, на думку заявника, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчився - 08 грудня 2019  року. Проте, постановою приватного виконавця Колечка Д. М. від 24 липня 2020 року відкрито виконавче провадження відносно боржника - ОСОБА_1 . Заявник вважав, що приватним виконавцем в порушення вимог законодавства відкрито виконавче провадження зі спливом строку. Одночасно просить скасувати постанову приватного виконавця Колечка Д. М. про арешт майна та коштів боржника від 24 липня 2020 року, оскільки вона має похідний характер від постанови про відкриття виконавчого провадження та зобов`язати приватного виконавця повернути виконавчий лист стягувачу на підставі пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Заявник просив:
визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця Колечка Д. М. від 24 липня 2020 року про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2/1522/7718/11 від 21 листопада 2014 року, що видав Приморський районний суд м. Одеса на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеса у справі № 2/1522/7718 від 23 липня 2013 року;
визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця Колечка Д. М. від 24 липня 2020 року про арешт майна та коштів боржника, винесену при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/1522/7718/11 від 21 листопада 2014 року, що видав Приморський районний суд м. Одеса на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеса у справі № 2/1522/7718 від 23 липня 2013 року;
зобов`язати приватного виконавця Колечка Д. М. повернути виконавчий лист № 2/1522/7718/11 від 21 листопада 2014 року, що видав Приморський районний суд м. Одеса на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеса по справі № 2/1522/7718 від 23 липня 2013 року стягувачу на підставі пункту 2 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2021 року, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного суду від 18 серпня 2022 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д. М. про відкриття виконавчого провадження від 24 липня 2020 року та постанову про арешт майна та коштів боржника, за участі стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.
Ухвала суду про відмову у задоволенні скарги мотивована тим, що постановою від 30 жовтня 2019 року стягувачу повернуто виконавчий лист № 2/1522/7718/11 від 21 листопада 2014 року, представник стягувача АТ «Райффайзен банк Аваль»звернувся із заявою до приватного виконавця 24 липня 2020 року, постановою приватного виконавця від 24 липня 2020 року відкрито виконавче провадження за № 62653414. Відтак, приватним виконавцем відкрито виконавче провадження з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки така процесуальна дія вчинена приватним виконавцем у межах вказаного закону - на підставі заяви стягувача про невиконання рішення суду та на підставі виконавчого документу № 2/1522/7718/11.
Суд апеляційної інстанції погодився з мотивами суду першої інстанції про відмову у задоволенні скаргиОСОБА_1 .
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У жовтні 2022 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, підписану представником ОСОБА_2 , в якій просив ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 серпня 2022 року скасувати; направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в новому складі суду.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що виконавчий лист ніколи не знаходився в провадженні Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одесі Головного територіального управління юстиції в Одеській області та державним виконавцем не приймалась постанова від 30 жовтня 2019 року, Зазначає, що 30 жовтня 2019 року державним виконавцем прийнято повідомлення, в якому зазначено, що виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що до виконавчого документу не надано належним чином засвідчену довіреність представника та вважається, що стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення. Вказує, що строк пред`явлення виконавчого документу до виконання переривається у разі повернення виконавчого документу саме стягувачу або його уповноваженому представнику, а не особі, яка не має право на таке звернення. Виконавчий документ повернутий стягувачу 08 грудня 2016 року, тому підстав для відкриття виконавчого провадження у приватного виконавця не було, а суди, відмовивши у задоволенні заяви, позбавили заявника права на справедливий судовий розгляд. Також заявник зазначає, що судом апеляційної інстанції прийнята оскаржувана постанова за відсутності представника заявника, яка з`явилася у судове засідання 18 серпня 2022 року, проте не була допущена до участі у справі, оскільки помічник судді повідомив, що у зв`язку з воєнним станом, справи розглядаються за відсутності сторін. Натомість, в оскаржуваній постанові суду апеляційної інстанції було вказано, що сторони у судове засідання не з`явились, що не відповідає дійсності. 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків.
Ухвалою Верховного Суду від 22 листопада 2022 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 18 серпня 2022 року, відкрито касаційне провадження у справі № 2/1522/7718/11, витребувано з суду першої інстанції цивільну справу № 2/1522/7718/11.
У грудні 2022 року матеріали цивільної справи № 2/1522/7718/11 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 14 березня 2023 року клопотання ОСОБА_1 , яке підписане представником ОСОБА_2 , про витребування доказів залишено без задоволення, справу призначено до судового розгляду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 22 листопада 2022 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження, оскільки касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права).
Фактичні обставини 
Суди встановили, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2013 року задоволено позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль». Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 541 853,99 дол. США. Рішення суду набрало законної сили 27 травня 2014 року.
21 листопада 2014 року на підставі цього рішення Приморським районним судом м. Одеси виданий виконавчий лист № 2/1522/7718/11.
Як вбачається з копії матеріалів виконавчого провадження № 60450251 на примусовому виконанні у Першому Суворовському відділі державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебував виконавчий лист № 2/1522/7718/11, виданий 21 листопада 2014 року.
Повідомленням старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Буюклі О. О. від 30 жовтня 2019 року повернуто вказаний виконавчий лист стягувачу АТ «Райффайзен Банк Аваль» на підставі пункту 6 статті 4 Закону України « Про виконавче провадження».
На примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д. М. перебуває виконавчий лист у справі № 2/1522/7718/11, виданий Приморським районним судом м. Одеси 21 листопада 2014 року про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» суми заборгованості за кредитним договором № 014/0027/82/74937 в розмірі 541 853,99 дол. США, що за курсом НБУ складає 4  289 424,55 грн, що включає в себе:
- суму заборгованості за кредитом - 316 771,20 дол. США, що за курсом НБУ складає 2 507 624,17 грн;
- суму заборгованості за відсотками - 59 348,44 дол. США, що за курсом НБУ складає 469 814,12 грн;
- суму пені за прострочення тілу кредиту - 76 622,76 дол. США, що за курсом НБУ складає 606 561,09 грн;
- суму пені за прострочення відсотків по кредиту - 89 111,59 дол. США, що за курсом НБУ складає 705 425,16 грн.
24 липня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечком Д. М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62653414 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документу.
Постановою приватного виконавця Колечко Д. М. від 24 липня 2020 року накладений арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення за виконавчим документом, з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів - 596 039,39 грн, а також накладений арешт на грошові кошти всіх видів валют та банківських металів на суму 596 039,39 грн, з урахуванням суми стягнення за виконавчим документом, стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, що знаходяться на всіх рахунках боржника ОСОБА_1 , в тому числі, але не тільки, які розміщенні в ПАТ «Креді Агріколь Банк», МФО 300614; ПАТ «МТБ Банк», МФО 328168; ПАТ «Мегабанк», МФО 351629; ПАТ «Промінвестбанк», МФО 300012; ПАТ «Банк Кредит Дніпро», МФО 305749; ПАТ «БТА Банк», МФО 321723; ПАТ «ВТБ Банк», МФО 321767; ПАТ «Ідея Банк», МФО 336310; ПАТ «ІНГ Банк Україна» МФО 300539; ПАТ «А - Банк», МФО 307770; ПАТ «Альфабанк», МФО 300346; ПАТ «Банк Восток», МФО 307123; АБ «Південний», МФО 328209; AT «Місто Банк», МФО 328760; АТ «ОТП Банк», МФО 300528; AT «Ощадбанк», МФО 300465; АТ «Піреус Банк МКБ», МФО 300658; АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 300335; AT «Укрексімбанк», МФО 322313; АТ «УкрСиббанк», МФО 351005; ПАТ «ПУМБ», МФО 334851; ПАТ «Сбербанк», МФО 320627; ПАТ «Універсал Банк», МФО 322001; ПАТ КБ «Правекс-Банк», МФО 380838; ПАТ КБ «Приват Банк», МФО 305299; ПАТ «Кредобанк», МФО 325365; ПАТ «Таскомбанк», МФО 339500; ПАТ «МетаБанк», МФО 313582; ПАТ «Кліринговий Дім», МФО 300647; ПАТ «Міжнародний інвестиційний банк», МФО 380582; ПАТ «ПроКредит Банк», МФО 320984; ПАТ АБ «Укргазбанк», МФО 320478; ПАТ «Промінвестбанк», МФО 300012; АТ «АКБ «Конкорд», МФО 307350, АТ «Монобанк», МФО 322001; АТ «КБ «Глобус», МФО 380526, АКБ «Індустріалбанк», МФО 313849; ПАТ «Кристалбанк», МФО 339050, ПАТ «ЧБРР», МФО 384577, а також на тих рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту в будь-якій банківській установі, що здійснює діяльність на території України, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. 
12 жовтня 2020 року адвокат боржника Мельніченко Т. С. ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження № 62653414.
Позиція Верховного Суду
Щодовизнання неправомірними та скасування постанов приватного виконавця Колечка Д. М. про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна та коштів боржника
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).
Згідно пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Нормами Закону України «Про виконавче провадження» врегульовані умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з пунктом 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
У частині п`ятій статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 201/13239/15-ц (провадження № 14-75цс22) зазначено, що «Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частини четверта та п`ята статті 12 Закону № 1404-VIII). […] Повернення виконавчого документа без прийняття до виконання з підстав, визначених у частині четвертій статті 4 та у частині третій статті 5 Закону № 1404-VIII, не перериває строк пред`явлення такого документа до виконання».
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
У справі, що переглядається:
у виконавчому листі №  2/1522/7718/11, який виданий 21 листопада 2014 року Приморським районним судом міста Одеси, про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 014/0027/82/74937 у розмірі 541 853,99 дол. США, що за курсом НБУ складає 4 289 424,55 грн, наявна відмітка державного виконавця Носенко С. Б. про те, що 08 грудня 2016 року завершено виконавче провадження згідно з пунктом 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Отже, виконавчий лист, відповідно до статті 12 та частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повинен бути пред`явлений до виконання 08 грудня 2019 року. Вказаний день припадав на неділю, тобто був вихідним днем. Таким чином, останнім днем пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2/1522/7718/11, було 09 грудня 2019 року;
відповідно до повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 30 жовтня 2019 року, виконавчий лист № 2/1522/7718/11 відповідно до пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» повернутий без прийняття до виконання, оскільки заява про прийняття виконавчого документу подана особою, повноваження на представництво якої не підтверджені чином;
суди, відмовивши у задоволенні скарги, зробили висновок, що постановою від 30 жовтня 2019 року стягувачу повернуто виконавчий лист № 2/1522/7718/11 від 21 листопада 2014 року, тобто строк був перерваний, тому дії приватного виконавця щодо прийняття постанови від 24 липня 2020 року про відкриття виконавче провадження відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження»; 
натомість, поза увагою судів залишилося те, що строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання стягувачем пропущений, оскільки він мав можливість пред`явити виконавчий лист № 2/1522/7718/11 до виконання в термін до 09 грудня 2019 року (протягом трьох років), пред`явив його до виконання 24 липня 2020 року, а повернення виконавчого документа без прийняття до виконання з підстав, визначених у частині четвертій статті 4 та у частині третій статті 5 Закону № 1404-VIII, не перериває строк пред`явлення такого документа до виконання. У матеріалах справи відсутні докази, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання поновлено в судовому порядку. Отже дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2/1522/7718/11, строк пред`явлення якого до виконання стягувачем пропущений, не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження»;
таким чином, оскаржені судові рішення слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна та коштів боржника від 24 липня 2020 року визнати неправомірними та скасувати. 
Доводи касаційної скарги про розгляд судом апеляційної інстанції справи за відсутності представника заявника, яка з`явилася у судове засідання 18 серпня 2022 року, проте не була допущена до участі у справі, оскільки помічник судді повідомив, що у зв`язку з воєнним станом, справи розглядаються за відсутності сторін, колегія суддів відхиляє, оскільки представник заявника ОСОБА_2 була присутня у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 20 січня 2022 року та повідомлена про розгляд справи на 18 серпня 2022 року (т. 1 а. с. 248б, 248д), відповідно до довідки, складеної секретарем судового засідання Одеського апеляційного суду С. В. Хухровим від 18 серпня 2022 року, справа розглянута за відсутності осіб, які беруть участь у справі (т. 2 а. с. 1), доказів не допуску до участі у справі представника заявника, матеріали справи не містять. 
Щодо зобов`язання приватного виконавця Колечка Д. М. повернути виконавчий лист № 2/1522/7718/11 від 21 листопада 2014 року стягувачу на підставі пункту 2 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»
Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (пункт 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради від 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
У справі, що переглядається, повноваження приватного виконавця щодо прийняття рішення про повернення виконавчого листа № 2/1522/7718/11, за своєю правовою природою є дискреційними, тому вимога про зобов`язання приватного виконавця повернути виконавчий лист задоволенню не підлягає. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного оскарження, дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржені судові рішення скасувати, скаргу задовольнити частково, постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна та коштів боржника від 24 липня 2020 року визнати неправомірними та скасувати, в задоволенні вимог щодо зобов`язання приватного виконавця повернути виконавчий лист відмовити.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням того, що фактично за наслідками касаційного розгляду справи вимоги заявника задоволені (скасовано постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна та коштів боржника), з приватного виконавця на користь заявника підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг у розмірі 950,20 грн.
Керуючись статями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 серпня 2022 року скасувати. 
Скаргу  ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна та коштів боржника, заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович задовольнити частково.
Визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича від 24 липня 2020 року про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2/1522/7718/11 від 21 листопада 2014 року, виданого Приморським районним судом м. Одеса на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеса у справі № 2/1522/7718/11 від 23 липня 2013 року.
Визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича від 24 липня 2020 року про арешт майна та коштів боржника, винесену при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/1522/7718/11 від 21 листопада 2014 року, виданого Приморським районним судом м. Одеса на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеса у справі № 2/1522/7718/11 від 23 липня 2013 року.
У задоволенні скарги ОСОБА_1 про зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича повернути виконавчий лист № 2/1522/7718/11 від 21 листопада 2014 року стягувачу на підставі пункту 2 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» відмовити.
Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 950,20 грн.
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2021 року та постанова Одеського апеляційного суду від 18 серпня 2022 року втрачають законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                           В. І. Крат
 
Судді:                                                                           Н. О. Антоненко 
 
І. О. Дундар
 
                                                                                     Є. В. Краснощоков
 
                                                                                     М. М. Русинчук