Номер провадження: 22-ц/813/3895/23 
Справа № 522/8275/19
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Приходько Л. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2023                                                                         м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:         Приходько Л. А.
суддів:                 Бездрабко В.О.
                       Склярської І. В. 
секретар                Виходець А.В.
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Долженчук Надії Миколаївни на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2022 року у складі головуючого судді Домусчі Л.В., повний текст рішення складено 22 вересня 2022 року,

встановив:

16 травня 2019  року адвокат Капустін Олександр Борисович, діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення позики.
Позовна заява обґрунтована тим, що 16 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 у борг 10 тис. доларів США (що станом на 11 травня 2019 року за курсом гривні НБУ складає 262000,00 грн.) на строк до 23 травня 2016 року, що підтверджується власноруч написаною розпискою відповідача.
Посилаючись на те, що відповідач у строк визначений договором взятих на себе зобов`язань не виконав та ухиляється від їх виконання, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти у розмірі 262000 грн., та судові витрати у розмірі 6004,20 грн., з яких 2620 грн. судовий збір за подачу позову, 384,20 грн. судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову, 3000 грн. витрати на професійну правничу допомогу.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2022 року позов задоволено. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 262000,00 грн. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 6004 грн. 
Рішення суду обґрунтовано тим, що між сторонами у справі 16 травня 2016 року укладено договір позики за умовами якого позивач надав відповідачу позику у розмірі 10000.00доларів США, строком повернення до 23 травня 2016 року. Про отримання позики відповідачем було складено розписку від 16 травня 2016 року, оригінал якої долучений позивачем до матеріалів справи. У визначений умовами договору строк відповідач суму позики не повернув.
Призначена за клопотанням відповідача судова почеркознавча експертиза не була проведена у зв`язку із тим, що відповідачем не виконано клопотання експерта: не було надано додаткових вільних зразків підписів та зразків почерку, виконаних у документах, максимально наближених за часом, способом та умовами виконання з досліджуваним документом за 2016 рік (не менше 10-15 документів); оригіналу квитанцій про здійснення оплати експертного висновку. У зв`язку із чим презумпція правомірності укладеного між сторонами договору позики від 16 травня 2016 року нічим не спростована. Оскільки позивач належним чином виконав умови договору позики від 16 травня 2016 року, передавши відповідачу зазначену суму, а відповідач зобов`язання не виконав та в добровільному порядку борг не повернув, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у визначеному позивачем розмірі - 262000.00грн, у межах заявлених позовних вимог.
Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_2 - адвокат Долженчук Н.М. подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильне дослідження та оцінку доказів, порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що договір позики між сторонами не укладався. Боргова розписка сама по собі не є договором позики, а є лише підтвердженням такого договору, який був укладений між сторонами. Надана позивачем розписка не містить необхідних реквізитів (дати складання, місця складання, паспортні данні позичальника, місце проживання і паспортні дані позикодавця, прізвище, ім`я, по-батькові, свідків (щонайменше 2-х) їх паспортні данні та місце проживання, підписи), а тому по ній не можливо встановити що позивач є позикодавцем. Крім того, в розписці не вказаний курс долара (станом на дату надання) і не визначені умови повернення боргу у валюті в якій позичалися кошти з умовою інфляції або ж встановленим курсом (станом на дату повернення). Зміст розписки не містить відомостей про передачу позивачем грошових коштів та отримання їх відповідачем. відповідач заперечував факт написання ним розписки від 16 травня 2016 року у зв`язку із чим за клопотанням представника відповідача у справі була призначена судова почеркознавча експертиза. Ухвала суду про призначення експертизи залишена без виконання через несплату вартості проведення експертизи. Проте оплата вартості експертизи була здійснена відповідачем ще 30 вересня 2020 року і квитанції про здійснення оплати експертного висновку були долучені відповідачем до матеріалів справи.
Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористався.
В судові засідання, призначені на 29 листопада 2022 року, 13 грудня 2022 року, 17 січня 2022 року, 07 лютого 2023 року, 28 лютого 2023 року, 21 березня 2023 року учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Позивач причини своєї неявки суду не повідомив. Представник ОСОБА_2 адвокат Долженчук Н.М. на всі вказані судові засідання надсилала на адресу суду заяви про відкладення розгляду справи з різних підстав.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Отже, зі змісту вказаної норми права вбачається, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. З врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
З огляду на вказане та враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, обізнаність учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи належним чином повідомлених про розгляд справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених цивільним процесуальним законодавством, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції у повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.
Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факту отримання відповідачем від позивача коштів за договором позики від 16 травня 2016 року у сумі 10 000 доларів США, а також відсутність доказів повернення боргу на момент розгляду справи.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки вони зроблені відповідно до норм матеріального права та фактичних обставин справи, встановлених судом на підставі повно та всебічно досліджених доказів.
Як встановлено судом, 16 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 у борг 10 000.00 доларів США, що станом на 11 травня 2019 року за курсом гривні НБУ складає 262000,00 грн., з строком повернення до 23 травня 2016 року.
Про отримання позики відповідачем 16 травня 2016 року складено розписку, оригінал якої приєднаний до матеріалів справи (том 1 а.с.95), згідно якої ОСОБА_2 надав вказану розписку на підтвердження того, що 16 травня 2016 року о 19:40 взяв в борг у ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 10000 доларів США, які зобов`язався повернути до 23 травня 2016 року.
У визначений у розписці строк ОСОБА_2 суму позики не повернув.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).
Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.
З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17 і підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
Згідно з вимогами частини першої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з вимогами частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. 
Відповідно до вимог статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначив про неналежне виконання ОСОБА_2 умов договору позики від 16 травня 2016 року, а саме не повернення йому коштів у строк встановлений договором.
Заперечуючи проти заявлених вимог ОСОБА_2 та його представники посилалися на те, що між сторонами договір позики не укладався, і відповідач не писав жодних розписок.
З метою перевірки доводів учасників справи ухвалою суду першої інстанції від 25 січня 2021 року у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу на вирішення якої були поставлені питання: чи виконанна розписка про одержання грошових коштів на суму 10000 доларів США від імені ОСОБА_2 саме ОСОБА_2 чи іншою особою?; чи виконаний підпис на розписці про одержання грошових коштів на суму 10000 доларів США від імені ОСОБА_2 саме ОСОБА_2 чи іншою особою? проведення експертизи доручено експертам Одеського НДІСЕ Міністерства юстиції України, оплата за проведення експертизи покладена на відповідача.
19 лютого 2021 року від Одеського НДІСЕ надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової почеркознавчої експертизи, а саме вільних зразків почерку та підписів ОСОБА_2 , достовірно виконаних ним самим у оригіналах різних документів, які не пов`язані з даною справою, у тому числі максимально наближених за часом виконання до досліджуваного документу (до травня 2016 року) на 10-15 аркушах. Та надано рахунок на оплату вартості експертизи.
У зв`язку з поданням ОСОБА_2 заяви про неможливість надання вільних зразків почерку та підпису у зв`язку з їх відсутністю, та поданням представником відповідача адвокатом Бабіною К.О. клопотання про відсутність фінансової можливості оплатити рахунок за проведення експертизи ухвалу суду від 25 січня 2021 року Одеським НДІСЕ залишено без виконання.
23 червня 2021 року Приморським районним судом м. Одеси у справі призначено судову почеркознавчу експертизу на вирішення якої були поставлені питання: чи виконана розписка про одержання грошових коштів на суму 10000 доларів США від імені ОСОБА_2 саме ОСОБА_2 чи іншою особою?; чи виконаний підпис на розписці про одержання грошових коштів на суму 10000 доларів США від імені ОСОБА_2 саме ОСОБА_2 чи іншою особою? проведення експертизи доручено експертам Одеського НДЕКЦ МВС України, оплата за проведення експертизи покладена на відповідача.
08 вересня 2021 року Одеським НДЕКЦ МВС України направлено клопотання про: надання вільних зразків підписів та почерку ОСОБА_2 за 2016 рік, виконаних у документах, максимально наближених за змістом, призначенням, матеріалами письма, умовами виконання з досліджуваним документом (не менше 10-15 оригіналів); зазначення дати відібрання експериментальних зразків підписів та почерку ОСОБА_2 ; письмовий перелік документів, у яких містяться зразки підписів та почерку ОСОБА_2 , які знаходяться в матеріалах справи; квитанцію про здійснення оплати експертного висновку.
30 вересня 2021 року ОСОБА_2 надано суду оригінал квитанції про здійснення оплати експертного висновку. 
Клопотання експерта в частині надання вільних зразків підписів та почерку ОСОБА_2 відповідачем не виконано.
29 жовтня 2021 року Одеським НДЕКЦ МВС України повідомлено про неможливість проведення судової експертизи.
04 лютого 2022 року Приморським районним судом м. Одеси у справі знов призначено судову почеркознавчу експертизу на вирішення якої були поставлені питання: чи виконана розписка про одержання грошових коштів на суму 10000 доларів США від імені ОСОБА_2 саме ОСОБА_2 чи іншою особою?; чи виконаний підпис на розписці про одержання грошових коштів на суму 10000 доларів США від імені ОСОБА_2 саме ОСОБА_2 чи іншою особою? проведення експертизи доручено експертам Одеського НДЕКЦ МВС України, оплата за проведення експертизи покладена на відповідача.
06 квітня 2022 року Одеським НДЕКЦ МВС України до суду направлено клопотання про надання: додаткових вільних зразків підписів та почерку ОСОБА_2 , виконаних у документах, максимально наближених за часом, способом та умовами виконання з досліджуваним документом за 2016 рік (не менше 10-15 документів з підписом та почерком); переліку всіх назв документів з вільними зразками підписів та почерку ОСОБА_2 у наданих матеріалах справи з вказівкою граф та місця розташування підписів та почерку, які будуть використовуватися судовим експертом у якості порівняльного матеріалу; оригінал квитанції про здійснення оплати експертного висновку.
У клопотанні від 27 квітня 2022 року представник відповідача, адвокат Бабіна І.І. вказала, що оригінал квитанції про здійснення оплати знаходиться в матеріалах справи, та просила провести почеркознавчу експертизу на підставі наявних у справі зразків почерку ОСОБА_2 .
У зв`язку з невиконанням заявленого клопотання та ненадходження необхідних матеріалів Одеський НДЕКЦ МВС України повідомив суд про неможливість проведення судової експертизи.
Посилаючись на те, що неможливість проведення судової експертизи виникла у зв`язку із невиконанням відповідачем клопотання експерта щодо надання додаткових вільних зразків підписів та почерку та оригіналу квитанції про оплату експертного висновку, суд першої інстанції дійшов висновку, що презумпція правомірності укладеного між сторонами договору позики не спростована.
Заперечуючи проти вказаного висновку представник відповідача адвокат Долженчук Н.М. в апеляційній скарзі вказує на те, що оригінал квитанції про оплату експертного висновку в сумі 2250.00грн був доданий до матеріалів справи представником відповідача ще 30 вересня 2020 року, проте суд не надіслав квитанцію на адресу експертної установи.
Однак з матеріалів справи вбачається, що підставою для повідомлення експертною установою про неможливість проведення судової експертизи, є не відсутність оплати експертного висновку, а невиконання заявленого клопотання в цілому та ненадходження необхідних матеріалів до експертної установи, у тому числі ненадання додаткових вільних зразків підписів та почерку ОСОБА_2 , виконаних у документах, максимально наближених за часом, способом та умовами виконання з досліджуваним документом за 2016 рік (не менше 10-15 документів з підписом та почерком).
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з недоведеності заперечень відповідача щодо складання та підписання ним розписки від 16 травня 2016 року, оскільки призначена судова почеркознавча експертиза не була виконання у зв`язку з невиконанням відповідачем клопотання експерта.
Не погоджуючись із вказаним висновком суду першої інстанції ні відповідачем, ні його представником клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, у зв`язку з непроведенням експертизи за обставин, які об`єктивно не залежали від відповідача, в суді апеляційної інстанції не заявляли.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не довів належними доказами (висновком почеркознавчої експертизи) своїх заперечень щодо складання та підписання ним розписки від 16 травня 2016 року.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Досліджуючи боргову розписку, колегія суддів дійшла висновку, що розписка надана позивачем до матеріалів справи містить відомості щодо отримання 16 травня 2016 року ОСОБА_2 від ОСОБА_1 у позику грошових коштів в розмірі 10000 доларів США. Крім того з вказаної розписки вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язався повернути отриману ним суму грошових коштів до 23 травня 2016 року.
Отже встановивши, що ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 отримані в борг грошові кошти у сумі 10000.00доларів США до 23 травня 2016 року, та свої зобов`язання в обумовлений сторонами строк не виконав, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про доведеність існування між сторонами правовідносин за договором позики.
Доводи апеляційної скарги про відсутність у розписці основних реквізитів не грунтуються на вимогах закону, оскільки чинним законодавством не встановлена обов`язкова форма розписки з конкретними реквізитами. Розписка що видається на підтвердження факту отримання коштів у борг може бути складена у довільній формі, проте з її змісту має бути установлено, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.
Також не спростовують висновки суду доводи апеляційної скарги про відсутність у розписці курсу долару США на дату укладення договору, невизначення умов повернення боргу у валюті в якій позичалися кошти із встановленим курсом долару США станом на дату повернення, оскільки порядок виконання грошового зобов`язання визначений статтею 533 ЦК України. Так, частинами першою та другою статті 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 визначив розмір грошового зобов`язання за договором позики, відповідно до вимог статті 533 ЦК України, за офіційним курсом долара США на час звернення із зазначеним позовом до суду (станом на 11 травня 2019 року.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції врахував заявлені позовні вимоги та підстави, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог, правильно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надав належну оцінку обставинам справи та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Долженчук Надії Миколаївни залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий                                                                        Л.А. Приходько

Судді:                                                                                В.О. Бездрабко

                                                                               І.В. Склярська