УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/10878/22 Головуючий у 1-й інст. Полонець С.М. 
Категорія 114 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Трояновської Г.С.        
суддів: Павицької Т.М., Талько О.Б.,
з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,
                               
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №295/10878/22 за  заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа – ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 31 жовтня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Полонця С.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:
        
У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названою заявою та просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити йому перебувати в місці спільного проживання з заявницею по АДРЕСА_1 , усунути перешкоди у користуванні вказаним житлом, заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань 0,5 км до її місця проживання за адресою АДРЕСА_1 .
В обгрунтування вимог заяви вказала, що перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , з яким проживала за адресою АДРЕСА_1 . Протягом останнього часу ОСОБА_2 неодноразово вчиняв щодо неї психологічне та фізичне насильство, у зв`язку із чим 12.10.2022 вона звернулася до правоохоронних органів та відносно останнього винесено терміновий заборонний припис строком на 10 діб.
Посилаючись на наведені обставини, з метою подальшого уникнення вчинення домашнього насильства щодо неї з боку ОСОБА_2 , просила задовольнити вимоги її заяви.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 31 жовтня 2022 року видано обмежувальний припис терміном на шість місяців стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким заборонено ОСОБА_2 перебувати в місці проживання (перебування) з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 та заборонено ОСОБА_2 наближатись на відстань 0,5 км. до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви. Зазначає, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права не повідомив його належним чином про розгляд справи, а тому він був позбавлений свого процесуального права надати свої заперечення щодо доводів заяви. Крім того вказує, що дійсно перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 , від якого мають двох дітей. Зазначає, що вони разом проживали у будинку по АДРЕСА_1 , який вони фактично побудували разом, проте право власності оформлено на матір заявниці. Вказує, що із початком війни ОСОБА_1 із дітьми виїхала за кордон, повернулася влітку 2022 року. В подальшому відносини зіпсувалися і на даний час він має намір розірвати шлюб. Вказує, що насправді ОСОБА_1 має намір заволодіти одноосібно їх спільним майном, значною сумою готівкових коштів та іншим майном.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим. Зазначає, що посилання ОСОБА_2 на те, що він фактично будував будинок по АДРЕСА_1 не відповідають дійсності, оскільки вказаний будинок був придбаний її батьком 20.02.2008 за договором купівлі – продажу, після смерті якого вказаний будинок успадкувала її мати - ОСОБА_3 . 
В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 адвокат Дмитрієва Ж.А. доводи апеляційної скарги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі.
ОСОБА_1 проти доводів апеляційної скарги заперечила, надала пояснення аналогічні викладеному у відзиві на апеляційну скаргу.
ОСОБА_2 до апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .. 
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проживає в будинку АДРЕСА_3 , який згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.06.2012 належить ОСОБА_3 
ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_4 , що не заперечується останнім. В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 пояснила, що він проживає у найманій квартирі.
Звертаючись із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , ОСОБА_1 посилалася на те, що останній систематично вчиняє відносно неї, домашнє насильство. 
Матеріалами справи підтверджено, що 12.10.2022 року відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №160707 строком на 10 діб у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства відносно дружини ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 о 16 год. 07 хв., а саме ображав її брутальною лайкою, погрожував розправою.
Задовольняючи заяву про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції дійшов висновку про вчинення ОСОБА_2 відносно дружини ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру, в ході якого він ображав останню брутальною лайкою, погрожував розправою.
Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд                             і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав
та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно
до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода
на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства,
що регулює спірні відносини.
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Пунктами 3, 6, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство – це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство – це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Кривдник – особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України
«Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, одним із яких є заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою (частина друга статті 26 вказаного Закону).
Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника – це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання
та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Відповідно до частини четвертої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається
на строк від одного до шести місяців.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання
та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків –
це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
З урахуванням змісту наведених норм видача обмежувального припису             є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків.
Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого   є повторюваність.
Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18 (провадження № 61-4830св19), від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц (провадження № 61-12915св19), від 17 червня 2020 року у справі
№ 509/2131/18 (провадження № 61-271св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19 (провадження № 61-23053св19), від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20 (провадження № 61-16103св20), від 17 листопада 2021 року у справі № 755/937/21 (провадження № 61-7884св21) та інших.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису за захистом прав та інтересів, які, на її думку, порушені внаслідок домашнього, психологічного, фізичного насильства, що вчиняє її чоловік 
 ОСОБА_2 стосовно неї. Посилалася на неодноразові звернення до правоохоронних органів стосовно вчинення таких дій.
Із поданих до суду матеріалів видно, що 12.10.2022 ОСОБА_1 звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо неї (а.с. 5), а саме що 12.10.2022 він ображав її словами нецензурної лайки, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоди її психічному здоров`ю.
Внаслідок зазначених протиправних дій, відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №160707 строком на 10 діб у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства відносно дружини ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 о 16 год. 07 хв., а саме ображав її брутальною лайкою, погрожував розправою, копію якого долучено до матеріалів справи (а.с. 5).
Суд першої інстанції, задовольняючи заяву, вважав, що заявник, як жертва домашнього насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Колегія суддів зазначає, що матеріалами справи доводиться та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, проте відносини між ними погіршилися та існують суперечки щодо нерухомого майна – будинку АДРЕСА_1 . Крім того ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі зазначає, що має намір ініціювати процес розлучення, внаслідок погіршення сімейних відносин після повернення дружини із дітьми із-за кордону. 
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»).
Виходячи із загального обсягу доказів, які долучено заявником разом із заявою про видачу обмежувального припису, суд приходить до висновку, що заявник не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження фактів навмисного тривалого домашнього насильства відносно неї внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 , та такі та не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення такого та чинників і умов, які створюють або можуть створити небезпеку для ОСОБА_1 , що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами.
Сам факт звернення заявника до органів поліції та видача термінового заборонного припису від 12 жовтня 2022 року свідчить про наявність конфлікту між заявником та заінтересованою особою та не підтверджує факт вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, оскільки зміст даного припису не містить як викладення обставин вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо заявника так і зазначення доказів такого насильства, а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо останнього обмежувального припису, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом № 2229-VIII. Інформація до припису внесена зі слів заявника.
До того ж, під час розгляду справи в апеляційному суді, представником заінтересованої особи надано копію постанови Богунського районного суду м. Житомира від 14.12.2022, якою закрито провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення по факту вчинення домашнього насильства стосовно ОСОБА_1 12.10.2022.
Колегія суддів зазначає, що між сторонами склалися неприязні відносини, та є спір щодо будинку за адресою АДРЕСА_1 та іншого спільно нажитого за час шлюбу майна, згідно указаних встановлених обставин кожним зі сторін вчинялися дії, що мають ознаки правопорушень, що не може бути підставою для видачі обмежувального припису в розумінні положень ЦПК України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Виходячи із наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 , а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 31 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 03.02.2023.

Головуючий                        Судді