ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року	Львів	Справа № 380/14626/22 пров. № А/857/16263/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                      Святецького В.В.          
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу  Львівського окружного адміністративного суду  від 01 листопада 2022 року про повернення позовної заяви у справі № 380/14626/22 (головуючий суддя Костецький Н.В., м. Львів) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: а)   визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо порушення вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.03.2018 року по 19.12.2020 року;
б) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 19.12.2020 року, виходячи з фіксованої величини 4 000,07 грн, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, в сумі 134 453,97 грн.
Ухвалою від 21.10.2022 позовну заяву залишено без руху, а позивачу встановлено строк для усунення зазначених у мотивувальній частині ухвали недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням поважних причин пропуску та доказів, що підтверджуються причини пропуску такого.
27.10.2022 представник позивача направив на адресу суду заяву про поновлення пропущеного строку. Заява обґрунтована тим, що  19.07.2022 набрав чинності  Закон України від 01.07.2022 року №2352-ІХВ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»  (далі - Закон №2352-ІХВ), яким частину другу  статті 233 Кодексу законів про працю України  викладено в новій редакції: «Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)». Проте нова редакція частини другої  статті 233 Кодексу законів про працю України  застосовується тільки з 19.07.2022, тобто з моменту набрання чинності  Закону №2352-ІХ. Тобто, обчислення тримісячного строку звернення до суду слід здійснювати з 20.07.2022 року, - наступний день з моменту набрання чинності Закону №2352-ІХВ, яким було змінено частину другу статті 233 Кодексу законів про пращо України, та такий спливає 20.10.2022 року. З зазначеного вбачається, що позивач не пропустив строки звернення до суду з адміністративним позовом.
На підставі пункту 1 частини четвертої  статті 169 КАС України  Львівський окружний адміністративний суд повернув позивачеві позовну заяву з мотивів не усунення недоліків позовної заяви, яка залишена без руху у встановлений судом строк, оскільки позивач  не обґрунтував поважності причин пропуску місячного строку звернення до суду. Наведені ж у заяві представника позивача покликання на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», якими внесені зміни до ч.2 ст.233 КЗпП України не можуть вважатися поважними причинами для поновлення строку, оскільки такі не залежали від волі позивача.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на помилковість висновків суду першої інстанції щодо застосування місячного строку звернення до суду, передбаченого ч.5 ст. 122 КАС України, оскільки предметом спірних правовідносин є нарахування та виплата індексації грошового забезпечення, що входить до структури заробітної плати (грошового забезпечення). Відтак, застосуванню підлягають норми ст.233 КЗпП.
З врахуванням внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-ІХВ (набрав чинності 19.07.2022) змін до ч.2 ст.233 КЗпП України стосовно строків звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, обчислення тримісячного строку звернення до суду, на переконання апелянта, слід здійснювати з 20.07.2022 – наступного дня з моменту набрання чинності Законом №2352-ІХВ, та такий строк спливає 20.10.2022.
Оскільки позивач звернувся до адміністративного суду з  позовною заявою 18 жовтня 2022 року (зареєстрована судом 19.10.2022), тобто в тримісячний строк, який було обчислено з 20.07.2022, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для повернення позовної заяви з мотивів ненадання доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду. 
З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304  КАС України  не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
На підставі пункту 3 частини 1  статті 312 КАС України  розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини першої  статті 122 КАС України  позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок, що шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частиною третьою  статті 122 КАС України  для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже,  КАС України  передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій  статті 122 цього Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою  статті 122 КАС України.
Водночас, у зазначених положеннях  КАС України  відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.
Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю, зокрема, частиною другою  статті 233 КЗпП України.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до положень статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (далі «Закон №2011-ХІІ») до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина друга).
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Індексація грошового забезпечення військовослужбовцям здійснюється в порядку та розмірах, установлених законодавством (частина третя).
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ (далі «Закон №1282-ХІІ»).
Положеннями статті 1 Закону №1282-XII передбачено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно зі статтею 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року №2017-III (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати (додатковою заробітною платою) і у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати в межах строку, встановленого  частиною другою статті 233 КЗпП України.
До того ж, на військовослужбовців поширюється дія КЗпП України, у тому числі дія вказаної статті, у тих випадках, коли спеціальним законодавством не врегульовані особливості стосовно строку звернення до суду з позовом про стягнення належної військовослужбовцю суми грошового забезпечення.
Така правова позиція була неодноразово висловлена Верховним Судом при вирішенні спорів з подібними правовідносинами, а саме у постанові від 29 вересня 2021 року (справа №160/8332/20), від 24 вересня 2020 року (справа №806/2883/17), від 13 січня 2020 року (справа №814/1007/16), від 11 липня 2019 року (справа №814/2789/16), від 1 грудня 2019 року (справа №823/726/16).
Наведене свідчить про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування до спірних правовідносин строку звернення до суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України, оскільки предметом спору в даному випадку є перерахунок та виплата позивачу індексації грошового забезпечення.
Також колегія суддів вважає помилковими посилання суду першої інстанції на рішення Верховного Суду у справах №540/2001/21, №420/358/22, №420/3978/22, оскільки такі стосуються стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно; виключення зі списків особового складу, внесення змін до наказу; виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно. Тобто висновки Верховного Суду в наведених справах не є релевантними до даної справи, предметом спору в якій є невиплата позивачу, на його переконання, індексації грошового забезпечення.
Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що частиною 2  ст.233 КЗпП України у редакції до 19.07.2022 було визначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Відповідно до    частин 1-2  ст.233 КЗпП в редакції від 19.07.2022,    працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених    ч.2    цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ч.2).
Тобто, з 19.07.2022 трудовим законодавством змінено правове регулювання строку звернення з позовом до суду в справах про стягнення належних працівникові сум, зокрема й заробітної плати, а саме - встановлено тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Предмет спору у даній справі стосується правових відносин, які виникли до 19.07.2022. 
Проте, оскільки  з даним позовом позивач звернувся до суду 18.10.2022, тобто у тримісячний строк з дня набрання чинності  Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то ним дотриманий процесуальний строк звернення до суду з позовною заявою, встановлений після 19.07.2022.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви на підставі  ст.123 КАС України, а саме - у зв`язку з поданням особою позову після закінчення строків, установлених законом, та з мотивів не усунення недоліків позовної заяви, яку залишено без руху у встановлений судом строк, так як позивач не обґрунтував поважності причин пропуску місячного строку звернення до суду, встановленого ч.5 ст.122 КАС України. 
Відповідно до ч. 3  ст. 312 КАС України  у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
За змістом ч. 1  ст. 320 КАС України  підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а висновки суду не відповідають обставинам справи, тому її слід скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст.308,  311,  315,  320,  321,  322,  325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Скасувати ухвалу  Львівського окружного адміністративного суду  від 01 листопада 2022 року про повернення позовної заяви у справі № 380/14626/22 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 17.01.2023.