ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

24 січня 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/2653/22
Головуючий у першій інстанції – Карпусь  І. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/320/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,
учасники справи: позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 листопада 2022 року (місце ухвалення – м. Ніжин) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, 
                                     В С Т А Н О В И В:
У серпні 2022 року представник ОСОБА_1 – адвокат Олексюк Є.А. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів. В обгрунтування позову посилалась на те, що позивачка перебувала з ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 23.07.2012.
Вказує, що заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 07.08.2018 у зв"язку із народженням у відповідача другої дитини вiд іншого шлюбу зменшено розмір аліментів, стягнутих з відповідача на їх дочку ОСОБА_3 з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. 
Як зазначає позивач, натепер розмір алiментiв є значно меншим необхідного, оскільки дитині необхідно створювати та пiдтримувати належні умови для життя для всебічного та повного розвитку -забезпечувати продуктами харчування, купувати новий якісний одяг та взуття, інші необхiдні речі, оплачувати додатковий освітній розвиток та позашкільні заняття, тому вважає, що аліменти у розмірі 1/6 частини вiд доходів відповідача є недостатніми для покриття половини витрат, якi щомісячно потребує дитина для розвитку здібностей та талантів, відвідування позашкільних закладів за вподобанням для надання можливості розкрити потенціали дитини.
В обґрунтування доводів позовичка посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 03.06.2020 у справі № 760/9783/18-ц, від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19.
За твердженнями позивачки, у зв`язку з досягненням дитини вiдповідача трирічного віку та закінченням у дружини відповідача вiдпустки по догляду за дитиною, вона має право на збільшення розміру алiментiв на утримання їх спільної дочки.
Посилаючись на положення ст. 141, 150, 180, 181, 192 СК України, у позові представник ОСОБА_1 – адвокат Олексюк Є.А. просить збільшити розмір аліментів та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 09.11.2022 в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, відмовлено. 
В обгрунтування рішення суд послався на те, що  належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент ухвалення рішення про зменшення розміру аліментів, визначені ст. 192 СК України, що дають підстави для подальшого збільшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також судом зазначено, що у разі необхідності і доведеності потреб дитини щод розвитку здібностей та талантів, це може бути підставою для звернення до суду з відповідним позовом на підставі статті 185 СК України про стягнення додаткових витрат.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Олексюк Є.А. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ніжинського міськрайонного суду від 09.11.2022 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
За доводами апеляційної скарги, під час ухвалення рішення судом першої інстанції неповно встановлені обставини, що мають значення для справи,  а також неправильно застосовані норми матеріального права.
Заявник вказує, що заочне рішення про зменшення розміру аліментів Ніжинським міськрайонним судом прийнято, оскільки у відповідача народилась друга дитина та утриманні перебувала дружина, проте станом на час подання позову у відповідача змінилось матеріальне становище у зв`язку з досягненням дитини відповідача трирічного віку та закінчення у дружини відповідача відпустки по догляду за дитиною.
Тому заявник вважає, що позивачка має право на збільшення розміру аліментів на утримання їх спільної доньки на підставі положень ст. 192 СК України.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на постанову Апеляційного суду Полтавської області від 16.06.2016 у справі № 534/440/16-ц та Полтавського апеляційного суду від 21.09.2020 у справі № 554/1837/20, якими встановлено, що зміна матеріального стану  в бік покращення, наявність стабільного доходу, відсутність обов`язку утримувати непрацездатну дружину та закінчення декретної відпустки є підставою для збільшення розміу аліментів.
Тому заявник не погоджується з висновком суду про відсутність доказів зміни матеріального та/або сімейного стану у відповідача є підставою для відмови в задоволенні позову про збільшення розміру аліментів.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України  учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу учасниками справи до суду подано не було.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, доводи відзиву, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Ніжинського міськрайонного суду від 23.07.2012 (а.с. 4). Від шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7).
Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07.08.2018 змінено розмір аліментів, стягнутих рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12.07.2012 з відповідача на користь позивачки на дочку ОСОБА_5 з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу) боржника щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 5-6). 
Рішення суду обґрунтовано зміною сімейного стану платника аліментів  з моменту присудження аліментів на дитину, а саме народження ще однієї дитини в іншому шлюбі та обов`язком її утримувати і забезпеченням рівного матеріального забезпечення всіх дітей.
В матеріалах справи наявні довідки Ніжинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 10 Ніжинської міської ради Чернігівської області від 24.12.2020, від 30.11.2021, якими підтверджується навчання ОСОБА_6 у школі та те, що батько ОСОБА_2 з класним керівником не спілкується і школу не відвідує (а.с.8, 10).
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, які існували на момент ухвалення рішення про зменшення розміру аліментів, визначені ст. 192 СК України, що дають підстави для подальшого збільшення розміру аліментів. Також судом зазначено, що у разі необхідності і доведеності потреб дитини щод розвитку здібностей та талантів, це може бути підставою для звернення до суду з відповідним позовом на підставі статті 185 СК України про стягнення додаткових витрат.
З висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду, оскільки судом першої інстанції обставини справи з”ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.
Апеляційний суд враховує наступне.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Зазначене також роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30.06.2020 у справі № 343/945/19, від 12.01.2022  у справі № 545/3115/19, від 23.05.2022 у справі № 752/26176/18.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Підставою для зміни розміру аліментів позивачка зазначала, що натепер розмір алiментiв є значно меншим необхідного, оскільки дитині необхідно створювати та пiдтримувати належні умови для життя для всебічного та повного розвитку -забезпечувати продуктами харчування, купувати новий якісний одяг та взуття, інші необхiдні речі, оплачувати додатковий освітній розвиток та позашкільні заняття, але аліменти у розмірі 1/6 частини вiд доходів відповідача є недостатніми для покриття половини витрат, якi щомісячно потребує дитина для розвитку здібностей та талантів, відвідування позашкільних закладів за вподобанням для надання можливості розкрити потенціали дитини.
Апеляційний суд враховує, що отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Разом із цим, кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог (частина перша статті 81 ЦПК України).
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що на утриманні відповідача знаходиться дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 30), батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є особою з інвалідністю 3 групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК (а.с. 28, 28 зворот).
Крім того, з копії медичної виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 6572 (а.с. 29, 29 зворот) вбачається, що ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні за місцем проходження військової служби.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 не надала належних, допустимих та достатніх доказів наявності зміни матеріального становища ОСОБА_2 , погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін та інших випадків, передбачених статтею 192 СК України, що обумовлюють можливість зміни в бік збільшення визначеного судом розміру аліментів, які стягуються на утримання неповнолітнього сина, а тому обгрунтовано відмовив у задоволенні її позову.
Зазначені позивачем у позовній заяві додаткові витрати на дитину для розвитку здібностей та талантів регулюються відповідними нормами діючого законодавства України.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, які є аналогічними з доводами позовної заяви, яким суд першої надав належну і обґрунтовану оцінку.
Як вбачається, позивачкою не наведено обставин та не надано належних доказів наявності підстав, передбачених ст. 192 СК України, для збільшення розміру аліментів, а вказані обставини позивачкою у позові та апеляційній скарзі на правильність висновків та рішення суду не впливають, оскільки судом першої інстанції їм надана обґрунтована оцінка в порядку ст. 89 ЦПК України.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд, повно встановивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, дотримуючись норм матеріального і процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про твідмову в задоволенні позовних вимог.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування  судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                     П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст рішення складено 24.01.2023.

Головуючий                                                        Судді :