ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1295/23 Справа № 183/9211/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дубовенко І.Г. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року                                                                м. Дніпро 

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

       У червні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
       В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23 травня 2008 року між сторонами укладений кредитний договір №DNN0GK00000020, за умовами якого позивачем був наданий відповідачу кредит в розмірі 46730 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та порядку, встановлених кредитним договором. 
       Зі своєї сторони, банк виконав всі умови підписаного договору, і надав відповідачу кредит у зазначеному вище розмірі, однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань, своєчасно не сплачував кредит та відсотки за користування кредитом, в результаті чого позивач звернувся до приватного нотаріуса, який 29 серпня 2019 року виніс виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки. Виконавчий напис нотаріуса не виконаний. Розмір простроченої заборгованості відповідача складає 42631,76 доларів США.        
       Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з  ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. 625 ЦК України 3 відсотки річних за період з 30 серпня 2019 року по 14 грудня 2021 року у розмірі 78834,47 грн, а також судові витрати по справі.
       Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2022 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» три відсотки річних відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України у розмірі 78834,47 грн, а також судовий збір у розмірі 2270 грн, а всього суму 81104 гривні 47 копійок.
       Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні вимог відмовити в повному обсязі.
       В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.
       Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).
       Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга  ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2022 року , підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що 23 травня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № DNN0GK00000020. Згідно умов кредитного договору, Відповідачу надані кредитні кошти у сумі 46730,00 доларів США, строком погашення до 23.05.2016 року, зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами. 
       Станом на 01.10.2014 року відповідач свої зобов`язання по погашенню кредитної заборгованості не виконував, у зв`язку з чим його заборгованість склала: 42631,76 доларів США заборгованість за кредитом; 27798,19 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитними коштами; 7477,09 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 99583,98 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 19,31 доларів США штраф (фіксована частина), 8874,55 доларів США штраф (процентна складова), а всього 186384,88 доларів США, що за курсом 12,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.10.2014 року складає 2413684,14 грн.
       Зазначені обставини встановлені рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у цивільній справі № 183/6796/14 від 08 грудня 2015 року, яке набрало законної сили. 
       Вказаним рішенням з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» стягнуто суму заборгованості по кредитному договору № DNN0GK00000020 від 23 травня 2008 року що складається з: 42631,76 доларів США, що еквівалентно - 552081,29 грн. заборгованість за кредитом; 27798,19 доларів США, що еквівалентно 359986,56 грн. заборгованість по процентам за користування кредитними коштами; 7477,09 доларів США, що еквівалентно -96828,32 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 552081,29 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором;19,31 доларів США штраф (фіксована частина), що еквівалентно 250,06 грн; 8874,55 доларів США штраф (процентна складова), що еквівалентно 114925,42 грн; а всього 1676152,94 грн.
       Відомостей щодо виконання рішення суду від 08 грудня 2015 року не надано.
       29 серпня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. у вказаному кредитному договорі виданий виконавчий напис про звернення предмету іпотеки нерухоме майно – житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
       Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
       Відповідно до положень статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
       Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
       В охоронних правовідносинах права та інтереси банка забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
       Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12), від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13-ц) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16-ц).
       Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
       Правовий аналіз положень ст.ст.526,599,611,625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).
       Таким чином, винесення виконавчого напису від 29.08.2019 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення. 
       Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають. Формальні посилання на неправильне дослідження і оцінку наданих суду доказів, колегія суддів відхиляє, оскільки суд апеляційної інстанції не наділений правом переоцінки доказів, що були досліджені судом першої інстанції та яким надана оцінка у відповідності до вимог ЦПК.
       Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в оскаржуваній частині відповідає вимогам законодавства і його слід залишити без змін.
       Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2022 року — залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

       Судді: